Summary: Uudistettu laki lapsen huollosta ja tapaamisista tulee voimaan joulukuussa.  Sen toivotaan suitsivan vieraannuttamista.

Eeron  kännykässä juoksee laskuri. Se näyttää lukua 412.
 Eero kertoo, että laskuri laskee päiviä siitä, kun hän on edellisen kerran saanut viettää aikaa vanhimman lapsensa kanssa. Eerolla on teini-ikäisestä esikoisestaan yhteishuoltajuus, mutta hän ei ole lapsensa elämässä mukana enää millään tavalla.
 Eero sanoo, että heidän perheensä kohdalla kyse on vieraannuttamisen aiheuttamasta murhenäytelmästä.
 Kiistattomia todisteita siitä, että Eero on vieraannutettu lapsestaan, ei kuitenkaan ole. Juuri siksi myös avun saaminen voi olla mahdotonta.
 Vieraannuttaminen tarkoittaa lapsen tahallista etäännyttämistä omasta vanhemmastaan. Usein tätä tekee lapsen toinen vanhempi. Vieraannuttaminen voi kohdistua myös esimerkiksi lapsen isovanhempaan. Pahimmillaan se voi johtaa suhteen lopulliseen katkeamiseen. Eero kertoo, että vieraannuttaminen on ollut hänen elämässään läsnä jo monta vuotta. Hän on hakenut apua, mutta ei ole sitä saanut.
 – Kukaan ei ole voinut auttaa. Ehkä tämän tarinan jakaminen voi auttaa toisia ihmisiä jaksamaan. Että meitä on muitakin, sanoo Eero.
 Eero ja hänen nykyinen vaimonsa eivät esiinny tässä jutussa omilla nimillään lasten yksityisyyden suojelemiseksi. Lapsen äitiä ei ole haastateltu juttuun lainkaan Eeron perheen turvallisuuden takaamiseksi.
 Yle on käyttänyt lähteinään muun muassa poliisille tehtyjä tutkintailmoituksia, potilaskertomuksia, käräjäoikeuden päätöksiä sekä oikeuden vahvistamia sopimuksia.
 Vieraannuttaminen voi vaarantaa vakavasti lapsen psyykkisen kehityksen. Vanhemmalle aiheutuvaa tuskaa on tutkimuksissa verrattu lapsen katoamiseen. Kuvituskuva.  Mikko Savolainen / Yle
 Stigma
 Helinä Häkkänen-Nyholm  on psykologi- ja lakiasiaintoimisto PsyJuridican toimitusjohtaja. Hän toimii muun muassa oikeus- ja kriminaalipsykologian erityisasiantuntijana, tutkijana sekä psykoterapeuttina. Hän tietää, mitä vieraannuttaminen on, ja siksi hän haluaa suojella perheitä siltä.
 – Haluaisin sille samanlaisen sosiaalisen stigman kuin lasten seksuaalisella hyväksikäytöllä ja lasten pahoinpitelyllä on.
 Ilmiön tunnistaminen on hänen mukaansa parantunut Suomessa 2010-luvulla. Silti asia on monelle vieras: se saatetaan sekoittaa eron jälkeiseen riitelyyn. Ulkopuolinen voi ihmetellä, miten aikuiset ihmiset eivät kykene tulemaan toimeen. Vieraannuttamisen kohdalla toinen vanhempi on kuitenkin täysin aseeton.
 – Vaikeissa tapauksissa toinen vanhempi on usein ilmoittanut, että aikoo tuhota toisen vanhemman suhteen perheen lapsiin. Järjen puhuminen ei auta.
 Ero
 Eero ja lapsen äiti erosivat, kun lapsi oli taaperoikäinen. Parisuhde oli Eeron mukaan riitaisa ja ero vaikutti hänestä ainoalta oikealta ratkaisulta.
 – Pelkäsin, että pian tapahtuu jotain kamalaa, ellemme eroa, hän kuvailee.
 Ongelmat alkoivat pian eron jälkeen. Eero kertoo, että keskusteluyhteys katkesi heti. Lapsen tapaamisia järjesteltiin lastenvalvojan avulla. Niistä tehtiin lukujärjestys viikoksi kerrallaan, jotta epäsäännöllisiä työaikoja tekevät vanhemmat pystyisivät molemmat elämään lapsen kanssa.
 Paperilla järjestely toimi hyvin. Eero koki kuitenkin, että äiti hankaloitti tarkoituksella tilanteita, jolloin isä haki lasta luokseen.
 Välit huononivat entisestään, kun Eero tapasi nykyisen vaimonsa  Karoliinan . Seurustelu alkoi pian eron jälkeen. Karoliina ja Eero sanovat, että lapsen äiti koetti kieltää Karoliinalta lapsen hoivaamisen kokonaan. Karoliina kertoo tilanteiden äityneen niin pahoiksi, että hän alkoi pelätä lapsen äitiä. Karoliina sanoo, ettei lopulta uskaltanut viettää öitä yksin hänen ja Eeron yhteisessä asunnossa.
 Lapsen tapaamiset eivät menneet kuten oli sovittu. Eero ja Karoliina kertovat olleensa tuohon aikaan jatkuvassa hälytysvalmiudessa. Lapsen tapaaminen saattoi alkaa vain tuntien varoitusajalla. Eero perustelee nyt vuosia myöhemmin, että suostui siihen, koska oli nuori ja kokematon. Hän halusi olla mukana lapsensa elämässä.
 Lähestymiskielto
 Eero, Karoliina ja lapsen äiti sattuivat kerran kaikki samaan ravintolaan. Äiti menetti kohtaamisessa malttinsa, ja Eero ja Karoliina kokivat tilanteen uhkaavaksi. Tuon jälkeen Eero haki lapsen äidille lähestymiskieltoa. Käräjäoikeus langettikin äidille puolen vuoden mittaisen lähestymiskiellon. Perusteluina päätöksessä oli ravintolassa sattunut välikohtaus ja äidin aiempi puhelinhäiriköinti. Oikeus katsoi, että oli perusteltua olettaa äidin kohdistavan Eeroon rikoksen tai häiritsevän häntä muuten.
 Samoihin aikoihin lapsi siirrettiin käräjäoikeuden väliaikaispäätöksellä asumaan Eeron ja Karoliinan luo. Äiti tapasi tuolloin aluksi lasta valvotusti. Valvottuja tapaamisia käytetään Suomessa tilanteissa, joissa tapaamisiiin liittyy lapseen kohdistuvaa uhkaa tai erityistä huolta. Näin voidaan toimia esimerkiksi päihdeongelmaisten tai väkivaltaisesti käyttäytyneiden vanhempien kanssa.
 Eero sanoo, että tuo aika, jonka lapsi asui hänen luonaan, oli onnellisinta aikaa lapsen kanssa.
 Äidin ja lapsen valvotut tapaamiset sujuivat hyvin, ja valvonta purettiin pian kokonaan.
 Eerolla ja lapsen äidillä on aina ollut lapsestaan yhteishuoltajuus. Valvottujen tapaamisten päättymisen jälkeen he molemmat olisivat halunneet itselleen yksinhuoltajuuden. Ennen mahdollista oikeudenkäyntiä he kuitenkin päätyivät sopimukseen ja jatkoivat yhteishuoltajuutta.
 – Olin väsynyt ja masentunut. Mietin, olisiko silloin kuitenkin pitänyt katsoa ,  kuinka oikeudessa olisi käynyt, sanoo Eero nyt.
 Eerolla on tallessa kaikki lapselta saadut kortit ja kirjeet. Niiden katselu on vaikeaa.  Mikko Savolainen / Yle
 Lapsen koulun aloitus muutti asumisjärjestelyjä. Vanhemmat sopivat, että lapsi muuttaisi asumaan äidin luokse. Sopimuksen mukaan Eero tapaisi lasta viikonloppuisin ja lomilla.
 Eero sanoo, ettei käräjäoikeuden vahvistamaa sopimusta kuitenkaan noudatettu.
 – En ole vieläkään saanut viettää lapsen kanssa yhtään syyslomaa. Aina tuli jotain, sanoo Eero.
 Hän kertoo esimerkin tilanteesta, jolloin oli saapunut hakemaan lasta äidin luota. Vastassa oli pimeä, lukittu talo. Verhot oli vedetty kiinni, eikä kukaan vastannut puhelimeen. Eero ajoi takaisin kotiin.
 Eeron mukaan hänen ja lapsen tapaamiset takkuilivat koko lapsen alakoulun ajan.
 – Lapselle puhuttiin, että isä pakottaa noudattamaan tätä tapaamissopimusta ja sen vuoksi sinä et pääse äidin kanssa tekemään mitään kivaa. Niille meidän viikonlopuille ilmestyi aina jotakin kilpailevaa ohjelmaa, kuten reissu huvipuistoon äidin kanssa, sanoo Eero.
 Motiivi
 Miksi äiti tai isä haluaa tuhota lapsen suhteen toiseen vanhempaan?
 Helinä Häkkänen-Nyholmin mukaan vieraannuttajien motiiveista ei ole empiiristä tietoa. Syiden selvittäminen on vaikeaa, koska tekijät eivät myönnä syyllistyneensä mihinkään.
 Hänen mukaansa näin toimiva vanhempi ei tavoita oman lapsensa tarpeita. Motiivina on usein myös eron jälkeinen kosto. Osalla vanhemmista taustalla on myös symbioottinen suhde lapseen.
 Vieraannuttaminen on tuttua myös suomalaisen eroseminaarin kehittäjälle  Marianna Stolbowille . Ilmiön takana piilee hänen mielestään tekijän huono itsetunto ja pelko lapsen menettämisestä.
 – Ihminen voi erossa pudota lapsuuden pelkoihinsa. Hän on pettynyt ja häpeissään. Ja alkaa pelätä, että mitä jos lapsi valitsee toisen vanhemman?
 Stolbow on vakuuttunut, että vieraannuttamista harjoittavien ihmisten oma tunne-elämä on sekaisin, eivätkä he ymmärrä mitä tekevät lapselle.
 Vieraannuttajat eivät ole helposti tutkijoiden tavoitettavissa ja he pyrkivät usein kieltämään vieraannuttamisen. Siksi tutkimustiedon saaminen on vaikeaa. Kuvistuskuva.  Mikko Savolainen / Yle
 Äitipuoli
 Eeron vaimolla Karoliinalla ei heidän seurustelunsa alkaessa ollut omia lapsia. Yhteinen elämä Eeron kanssa on Karoliinan mukaan ollut välillä helvettiä. Hän sanoo, ettei olisi aloittanut suhdetta Eeron kanssa, jos olisi tiennyt, millaista elämää he joutuvat elämään. Kommentti kuvaa raa`alla tavalla sitä, mitä vieraannuttaminen voi pahimmillaan aiheuttaa ihmisille.
 Eerolla ja Karoliinalla on nykyään myös yhteisiä lapsia. Karoliinan rooli uusperheessä on ollut vaikea. Hankalinta aikaa Karoliinan mielestä elettiin silloin, kun Eeron esikoinen vielä kävi heillä. Nyt arki on toisaalta helpompaa.
 Eero ja Karoliina kertovat, että äiti piti tapaamisten aikana lapseen yhteyttä häiritsevän tiiviisti. Pariskunta sanoo, että äiti soitti lapselle useita kertoja päivässä ja pahimmillaan puhelinlinjaa pidettiin auki jatkuvasti.
 – Tuntui kuin minua olisi valvottu omassa kodissani, kuvailee Karoliina.
 Karoliina on tuntenut Eeron esikoisen taaperosta saakka. Silti hän sanoo, että heidän suhteensa jäi etäiseksi. Karoliinan mukaan syynä oli se, että äiti vakuutti lapselle, ettei Karoliinalla ollut oikeutta komentaa tai koskea lapseen.
 Rikosilmoituksia
 Vakavimmissa vieraannuttamistapauksissa esiintyy usein perättömiä lastensuojeluilmoituksia, lähestymiskieltohakemuksia ja runsaasti rikosilmoituksia.
 Myös Eerosta ja Karoliinasta on tehty rikosilmoitus. Ilmoitus koski kunnianloukkausta. Eeron esikoisen äiti oli kokenut, että Eero ja Karoliina olivat kirjoittaneet hänen kunniaansa loukkaavia tekstejä sosiaalisessa mediassa.
 Tutkinta ei johtanut syytteeseen.
 Myös Eero on tehnyt poliisille tutkintapyynnön siitä, että äiti on estänyt hänen ja lapsen tapaamisia. Pian kuitenkin Eero perui ilmoituksen. Syyksi hän kertoo sen, että pelkäsi tutkinnan vaikeuttavan entisestään lapsen tapaamisia.
 Eero sanoo, että vaikeinta on nähdä kotona asuvien lasten suru. Hän toteaa surullisena, että isän tulisi suojella lapsiaan tällaiselta tragedialta, mutta hän on epäonnistunut siinä.
 – Lapsille ei voi valehdella, että kyllä tämä tästä. Sisko ei palaa enää takaisin, sanoo Eero.
 Eerolla on tallessa kaikki lapsen huoltoon ja tapaamisiin liittyvät asiakirjat noin kymmenen vuoden ajalta.  Mikko Savolainen / Yle
 Isän ja lapsen tapaamiset loppuivat kokonaan sen jälkeen, kun lapsi täytti 12 vuotta. Lapsen olisi isän kertoman mukaan pitänyt viettää lomaa heidän kanssaan, mutta suunnitelmat peruuntuivat äkisti. Eero kertoo, että lapsi oli tuolloin matkustanut äidin kanssa toiselle paikkakunnalle, eikä isä saanut lapseen yhteyttä viikkoihin. Sitten tuli kutsu lastenvalvojan luo. Siellä lapsi kertoi, ettei enää halua tavata isää ollenkaan, sillä tapaamiset aiheuttavat riitaa.
 Lain mukaan 12-vuotiasta tai sitä vanhempia lasta ei voi pakottaa tapaamaan sitä vanhempaa, jonka luona hän ei asu. Eero kertoo pelänneensä jo etukäteen, että tähän tultaisiin myös heidän kohdallaan.
 Helinä Häkkänen-Nyholmin mielestä 12-vuoden ikäraja on liian matala, ja sitä voidaan käyttää häikäilemättömästi hyväksi huoltoriidoissa.
 – Psykologina sanon, että 12-vuotias on aika nuori tekemään tällaisia päätöksiä, etenkin jos häneen on vaikutettu.
 Lakimuutos – mikä muuttuu?
 Uudistettu laki lapsen huollosta ja tapaamisista tulee voimaan joulukuussa. Vieraannuttamisen suitsimiseen se tuo mukanaan uusia keinoja. Uudessa laissa painotetaan vanhempien vastuuta tapaamisten toteutumisesta. Vanhemmat eivät myöskään saa häiritä lapsen suhdetta toiseen vanhempaansa.
 Helinä Häkkänen-Nyholm on ollut lakivaliokunnan kuultavana uudistusprosessissa. Hän pitää kokonaisuutta hyvänä. Tärkeimmäksi seikaksi hän poimii vanhempien velvollisuuden huolehtia lapsen suhteesta molempiin vanhempiinsa.
 Tapaamisten varmistamiseksi lakiin on nyt kirjattu aiemmasta poikkeava uhkasakon mahdollisuus. Nykyään uhkasakkoa voi hakea vasta sitten, kun tapaamisia on jo estetty. Lain voimaantulon jälkeen tuomioistuin voi harkintansa mukaan määrätä uhkasakon samalla, kun tapaamisoikeudesta päätetään.
 Vakaviin vieraannuttamistapauksiin kuuluu usein oikeudenkäyntejä, jotka liittyvät lapsen huoltoon ja tapaamisiin. Häkkänen-Nyholmin toiveissa on, että uudistus vähentää niiden määrää.
 – Tiedän tapauksen, jossa yläkouluun menevästä lapsesta oli riidelty oikeudessa 19 kertaa.
 Lakiuudistuksen jälkeen kaikkia tapauksia ei enää käsitellä oikeudessa, ellei tilanne perheessä ole olennaisesti muuttunut. Tämä säästää yhteiskunnan varoja ja poistaa vieraannuttajalta yhden aseen.
 Viimeinen vierailu
 Pahimmissa vieraannuttamistapauksissa lapsi ei halua olla lainkaan yhteydessä toiseen vanhempaansa. Eero sanoo, että hänen esikoisensa on usein kertonut vihaavansa häntä.
 Kun lapsi vieraili viimeisen kerran Eeron ja Karoliinan luona, kaikki oli sujunut tavanomaisesti. Alkupäivät olivat takkuisia, mutta se kuului asiaan. Päivien kuluessa lapsi oli jälleen sulautunut osaksi perhettä ja vaikuttanut viihtyvän. Kukaan ei ollut huomannut, kun lapsi ennen lähtöään pakkasi mukaansa kaiken talossa olleen omaisuutensa.
 Nykyään Eero näkee teini-ikäistä lastaan sattumalta. He asuvat edelleen samassa kaupungissa ja kohtaavat joskus sattumalta. Eero kertoo, että erikoisen näistä nopeista kohtaamisista tekee se, ettei vanhin lapsista tervehdi isäänsä tai muuta perhettä. Hän ei edes katso heihin.
 Lastenpsykiatri Jari Sinkkonen kirjoittaa Duodecim-sivustolla julkaistussa  artikkelissa , että jokainen lapsi toivoo olevansa hyvien vanhempien lapsi. Vieraannuttamisessa lapsi joutuu torjumaan toisen vanhempansa ja pitämään häntä kelvottomana. Samalla lapsi poistaa elämästään kaiken vanhempaan liittyvän hyvän.
 Vieraannuttaminen vaikeuttaa lapsen psyykkistä kehitystä. Tutkimusten mukaan sen kokeneilla lapsilla on muun muassa lisääntynyttä ahdistuneisuutta, itseluottamuksen puutetta, turvattomuuden tunnetta, masentuneisuutta ja itsetuhoisia ajatuksia. Ongelmat voivat ilmetä esimerkiksi syömishäiriöinä ja päihdeongelmina.
 Eero on huolissaan lapsestaan, mutta sanoo, ettei voi tehdä mitään. Hän kertoo tuntevansa läpikotaisin lastensuojelun ja perhetyön tarjoamat apukeinot tällaiseen tilanteeseen. Hän on hakenut apua myös poliisilta. Eero sanoo, ettei keinoja ole. Edellisessä lastensuojeluväen selvityksessä todetaan, että lapsen ja isän suhde on kriisissä. Tilanne kuvataan vaikeaksi, mutta lastensuojelun toimenpiteille ei ole tarvetta.
 Onnellinen loppu?
 Voiko vieraannuttamista pysäyttää?
 – Ei aina. Tiedän kuitenkin tapauksia, joissa lapset teini-iässä tai vanhempina äänestävät jaloillaan, ja hakeutuvat tämän kadotetun vanhemman luo. Se on monesti ainoa toivo, sanoo Marianna Stolbow.
 Helinä Häkkänen-Nyholm on yhtä lohduton.
 – Kokemukset osoittavat, että ei se aina onnistu.
 Oikeusistuimet voivat joutua miettimään, jätetäänkö lapsi asumaan vieraannuttamista harjoittavan vanhemman luo, vai siirretäänkö hänet vanhemmalle, jota lapsi kertoo vihaavansa. Kuvituskuva.  Mikko Savolainen / Yle
 Häkkänen-Nyholmin mukaan vieraannuttamiseen voidaan puuttua niin, että lapsi muutetaan pois sitä harjoittavan vanhemman luota. Hän on todistanut muutamia tapauksia, joissa lapsen asuminen on onnistuneesti siirretty toisen vanhemman luo. Näissä tapauksissa lapsilla on ollut esimerkiksi psyykkisiä ongelmia.
 – Minun on pakko sanoa, että toivoisin näiden asumisen siirtojen lisääntyvän. Muutoin tämän pysäyttäminen on mahdotonta.
 Toiveen toteutuminen vaatisi esimerkiksi sosiaalityöntekijöiltä entistä tarkempia kirjauksia olosuhdeselvityksiin. Näin vieraannuttamisesta saataisiin todisteita.
 Lapsen muuttaminen sen vanhemman luo, josta häntä on etäännytetty, edellyttää oikeanlaista perheenyhdistämisterapiaa. Siitä on Häkkänen-Nyholmin mukaan hyviä kokemuksia Yhdysvalloista, mutta Suomessa osaamista ei vielä ole. Tämän vuoksi oikeusistuimilla voi olla valittavana kaksi huonoa vaihtoehtoa: jättää lapsi asumaan vieraannuttamista harjoittavan vanhemman luo, tai siirtää hänet vanhemmalle, jota lapsi sanoo inhoavansa.
 – Kun lapsi ja hänestä etäännytetty vanhempi jollain tavalla saadaan perheenyhdistämisterapiaan, se edistää nopeasti heidän hyvinvointiaan ja suhdettaan, kertoo Häkkänen-Nyholm.
 Kouluttaja Marianna Stolbow peräänkuuluttaa sitä, että vieraannuttamista harjoittavia vanhempia kohdeltaisiin ihmisinä, jotka tarvitsevat kipeästi apua.
 – Se ei tarkoita toiminnan hyväksymistä, vaan sitä että sosiaali- ja terveydenhuollon ammattilaiset puuttuisivat siihen tarjoamalla apua.
 Ongelmana on usein, ettei vieraannuttamista harjoittava vanhempi ole halukas vastaanottamaan minkäänlaista hoitoa. Lastenpsykiatri Jari  Sinkkonen toivoi , että lakiin pitäisi lisätä säännöksiä, joiden perusteella vanhemmat voitaisiin velvoittaa ottamaan vastaan ammattiapua. Näin ei ole tapahtunut.
 Tavallinen isä
 Moni lapsestaan vieraannutettu vanhempi kärsii vakavasta stressiperäisestä häiriöstä. Sen oireita ovat muun muassa masennus ja itsetuhoisuus.
 Eero tietää voivansa tällä hetkellä olosuhteisiin nähden hyvin. Hän käy traumaterapiassa ja kykenee tekemään töitä sekä elämään perhearkea. Vapaalla Eero harrastaa ruuanlaittoa ja puuhastelee omakotitalon pihalla.
 Omalta kohdaltaan hän vertaa tapahtunutta lapsen katoamiseen.
 Helinä Häkkänen-Nyholm kommentoi vieraannuttamista vain yleisellä tasolla, mutta pitää Eeron kertomaa tunnetta tyypillisenä. Kyseessä on komplisoitunut suru. Sitä esiintyy esimerkiksi silloin, kun läheinen katoaa. Katoamistapauksissa perhe ei tiedä, mitä ihmiselle on tapahtunut, eikä suruprosessi pääse kunnolla alkamaan. Näin tapahtuu vakavimmissa vieraannuttamistapauksissa.
 – Tiedän vanhempia, jotka etsivät netistä tietoa omasta lapsestaan, se on ainoa keino, kuvailee Häkkänen-Nyholm.
 Eerolla on oma nahkainen muistikirja, jonne hän kirjaa omia ajatuksiaan. Muistikirjan välissä on muistoja, kuten ystävänpäiväkortti, joka palautui takaisin Eerolle. Eero sanoo kirjoittavansa muistikirjaa siksi, että hän saisi sanottua rankimmat ajatukset jonnekin. Ne, joita ei kotona halua puhua.
 Eeron terapeutti on ohjeistanut Eeroa laittamaan lapselleen yhden viestin viikossa. Näin hän tekeekin.
 Eero pohtii isyyttä sanomalla, että vanhempien tärkein tehtävä on saattaa lapset turvallisesti maailmalle. Tämän lapsen kohdalla tuo tapahtui liian nopeasti.
 – En mä ole mikään huono iskä, ihan tavallinen.
 Keskustele vieraannuttamisesta artikkelin alla.

Eero ei ole tavannut tytärtään yli vuoteen – kun äiti tai isä sulkee toiselta vanhemmalta oven lapsen elämään, keinoja ei ole


Yhä useampi maatila on hakeutumassa konkurssiin, eikä pahinta ole ehkä vielä edes nähty, kirjoittaa  Maaseudun Tulevaisuus -lehti .
 Lapualainen maatalouden erityisasiantuntija  Osmo Autio  Wikli Groupista kertoo, että alkuvuoden aikana hän on joutunut tekemään tiloille velkasaneeraus- tai konkurssihakemuksia likimain "tila per viikko" -tahdilla.
 Takavuosien korkean maidonhinnan varassa investoineet tilat ovat tehneet tappiota jo vuosia. Kaatuvat maitotilat pistävät myös nautatilat huojumaan, sillä nille tulee todellinen vasikkapula.
 Myös turkistiloilla konkurssien uhka on ilmeinen. Moni turkistarha on maatilan sivuelinkeino, ja turkistarhan kaatuminen kaataa myös maatilan.
 Pahinta Aution mukaan on se, että maataloutta rahoittavat pankit tuntuvat tiedostavan tilanteen, mutta varovaisuussyistä asiasta ei haluta julkista keskustelua. Se vain pitkittää vääjäämätöntä ja tekee tilanteesta yhä vaikeamman.
 – Pankit tarjoavat kriisilainoja ja lyhennyslykkäyksiä sekä neuvovat katsomaan edelleen kesän yli. Mutta miten tilanne voisi muuttua paremmaksi, jos tuotantokustannukset nousevat koko ajan ja tilalla on jo valmiiksi käsissään kymmenien tuhansien eurojen maksamattomat laskut? Yksistään verottajalle saattaa olla velkaa toistakymmentä tuhatta, sanoo Autio.

Maaseudun Tulevaisuus: Yhä useampi maatila hakeutumassa konkurssiin


Summary: The Guardianin mukaan pidätetyn kapteenin ohjaama risteilyalus törmäsi edessään olevaan pienempään veneeseen.

Unkarissa on pidätetty kapteeni, jonka ohjaama risteilylaiva oli osallisena Budapestissa keskiviikkoiltana sattuneessa traagisessa onnettomuudessa.
 Seitsemän ihmisen on vahvistettu kuolleen turmassa. Kateissa on yhä 21 ihmistä. Seitsemän ihmistä kiidätettiin turman jäljiltä sairaalaan.
 64-vuotiasta kapteenia epäillään vesiliikenteen vaarantamisesta. Kapteenin ohjaama 135 metrin pituinen risteilyalus törmäsi edessään olevaan pienempään alukseen, joka kaatui ja upposi seitsemässä sekunnissa, kirjoittaa  The Guardian .
 Aiemmin viranomaiset kertoivat, että pienempi veneistä kääntyi tuntemattomasta syystä suuremman veneen eteen Tonavan ylittävän sillan alla. Unkarin poliisi selvittää turmaan johtaneita syitä.
 Uponneessa veneessä oli 33 eteläkorealaista turistia sekä kaksi unkarilaista miehistön jäsentä.
 Etelä-Korean ulkoministeri  Kang Kyung-whan  ja eteläkorealainen sukellusryhmä saapuivat torstaina Budapestiin. Lisäksi kymmeniä uhrien eteläkorealaisia omaisia on saapunut Unkariin.
 Unkarin pelastustyöntekijät aikovat yrittää nostaa aluksen joen pohjasta.
 Rankkasateet ja kova virtaus ovat hankaloittaneet pelastus- ja etsintätöitä.
 Lisää aiheesta:
 Viranomaiset Budapestin turmaveneestä: Upposi seitsemässä sekunnissa – katso turvakameravideo onnettomuushetkestä

Unkarin turmalaivan kapteeni pidätetty – uhrien omaisia saapunut Etelä-Koreasta Budapestiin


Yhdysvaltain ulkoministeri  Mike Pompeo  syyttää Irania iskuista Saudi-Arabian öljytankkereita vastaan. Pompeon mukaan Teheran pyrkii iskuilla nostamaan raakaöljyn maailmanmarkkinahintaa.
 Muutama päivä sitten Yhdysvaltain kansallisen turvallisuuden neuvonantaja  John Bolton  sanoi, että aiemmin tässä kuussa kaupallisiin laivoihin tehtyjen iskujen takana oli "melkein varmasti" Iran.
 Bolton aikoo esitellä todisteita Iranin osallisuudesta iskuihin YK:n turvallisuusneuvostossa ensi viikolla.
 Iranin ja Yhdysvaltojen kiristyneitä välejä käsitellään parhaillaan Mekassa, jonne Persianlahden liittolaismaat ovat kokoontuneet hätäkokoukseen.
 Saudi-Arabian kuningas  Salman  kehotti Persianlahden arabimaita vastustamaan yhdessä Iranin "rikollista toimintaa". Kuninkaan mukaan maiden on tehtävä kovasti töitä pitääkseen alueen turvallisena.
 – Iranin hallinnon puuttuminen alueen maiden sisäisiin asioihin, ydinaseiden ja ohjusten kehittäminen sekä kansainvälisen meriliikenteen vapauden vaarantaminen ovat uhka maailman öljynsaannille, Salman jyrisi kokouksessa.
 Saudi-Arabia ja Iran ovat alueellisia arkkivihollisia. Saudi-Arabia ja muut Persianlahden arabimaat ovat puolestaan Yhdysvaltain läheisiä liittolaisia.
 Lue lisää:
 Qatarin pääministeri matkustaa neuvottelemaan Saudi-Arabiaan – ensimmäinen korkean tason tapaaminen kiistojen jälkeen
 Yhdysvaltain Bolton: Iran "melkein varmasti" Hormuzinsalmen alusiskujen takana

Pompeo: Iran pyrkii iskuillaan nostamaan öljyn maailmanmarkkinahintaa


Summary: Hallitusneuvotteluja vetävä Antti Rinne kertoi myöhään torstai-iltana, että neuvottelujen kahdeksasta ryhmäkokonaisuudesta kuusi oli valmiina.

Hallitusohjelmapuserrus jatkuu tänään Helsingin Säätytalolla. Neuvotteluissa mukana olevien puolueiden puheenjohtajien on tänään määrä käydä läpi edelleen avoinna olevia asioita.
 Hallitusneuvotteluja vetävä  Antti Rinne  (sd.) sanoi keskiviikkona näyttävän siltä, että perjantaipäivän aikana kaikki on kunnossa.
 – Perjantaina palataan pöytään puheenjohtajien toimesta. Käydään läpi se, mitä on vielä auki ja katsotaan nämä tekstit sillä tavalla, että ollaan kaikki samaa mieltä teksteistäkin ja sen jälkeen on paketissa tämä ohjelma, Rinne sanoi.
 Hallitusohjelman sisällön oli ennakoitu voivan valmistua jo keskiviikkona. Myöhään illasta median eteen astunut Rinne kuitenkin kertoi, että neuvottelujen kahdeksasta ryhmäkokonaisuudesta kuusi oli valmiina.
 Rinne myös kertoi, että helatorstaina ei neuvotella, vaan käydään läpi laskentaa.
 Neuvotteluja on määrä jatkaa tänään yhdeksältä aamulla.
 Rinne: Hallitus lisää pysyviä menoja 1,2 miljardilla eurolla
 Julkisuuteen on tihkunut joitakin yksityiskohtia tulevasta hallitusohjelmasta. Tällä viikolla on esimerkiksi vahvistunut, että tuleva hallitus lisäisi pysyviä menoja reilulla 1,2 miljardilla eurolla.
 Menolisäykset katetaan Rinteen mukaan työllisyystoimilla, veroelementeillä ja uudelleenkohdennuksilla.
 Veronkorotuksia on tulossa nettona noin 700 miljoonaa euroa.
 – Kokonaisuuteen sisältyy myös veronkevennyksiä, Rinne kertoi tiistaina, mutta ei avannut verotukseen liittyviä yksityiskohtia.
 Nyt neuvoteltavan hallituksen talouspolitiikan kannalta saatiin keskiviikkona kylmä suihku, kun Tilastokeskus kertoi bruttokansantuotteen työpäiväkorjattuna kasvaneen tammi-maaliskuussa vain 1,2 prosenttia vuodentakaiseen verrattuna.
 Hiipuva kasvu varjostaa julkisen talouden näkymiä. Samalla se tekee vaikeammaksi työllisyysasteen nostamiseen, jonka on toivottu tuovan julkiseen talouteen pelivaraa menopaineiden rahoittamiseksi.
 Hallitusta rakentavat SDP:n johdolla keskusta, vihreät, vasemmistoliitto ja RKP.
 Lue lisää:
 Hallitusneuvotteluiden loppusuoran suurin kysymys ratkaistu: Oppivelvollisuus pitenee toisen asteen tutkinnon suorittamiseen

Puheenjohtajat palaavat neuvottelupöytään Säätytalolle


Summary: Washington Postin mukaan osa presidentin avustajista pelkää uhkavaatimuksen esittämisen Meksikolle vaarantavan USMCA-kauppasopimuksen loppuunviemisen.

Yhdysvaltain presidentti  Donald Trump  aikoo uhata Meksikoa uusilla tulleilla, mikäli maa ei ryhdy ankarampiin toimenpiteisiin Keski-Amerikasta Yhdysvaltoihin suuntautuvan siirtolaisvirran tyrehdyttämiseksi.
 Asiasta kertoo kolme Trumpin hallituksen virkamiestä sanomalehti  Washington Postille .
 Lehden mukaan osa Trumpin avustajista on yrittänyt estää presidenttiä esittämästä uhkavaatimusta Meksikolle, sillä sen pelätään vaarantavan Yhdysvaltain, Meksikon ja Kanadan USMCA-kauppasopimuksen loppuunviemisen. Uhkavaatimuksen pelätään myös aiheuttavan heiluntaa finanssimarkkinoilla.
 Valkoinen talo lähetti kongressille torstaina suunnitelman USMCA-kauppasopimuksesta. Sopimuksella pyritään hillitsemään tullimaksuja ja purkamaan kauppaesteitä maiden välillä.
 Yhdysvaltain rajaviranomaiset ovat ottaneet Meksikon rajalla kiinni yli 100 000 siirtolaista viimeisen kahden kuukauden aikana.
 Lue lisää:
 Trump prepares to threaten Mexico with new tariffs in attempt to force migrant crackdown

WP: Trump aikoo uhata Meksikoa uusilla tulleilla saadakseen siirtolaisvirran tyrehtymään


Summary: Tervapääsky on nykyään Suomessa erittäin uhanalainen. Parinkymmenen linnun yhdyskunta on vuosikymmeniä pesinyt Sysmän betonikoulun räystäiden alla.

Sysmän yhteiskoulu on 60-luvulla rakennettu betoninen järkäle, joka oli tarkoitus jyrätä maan tasalle heti lukuvuoden päätyttyä. Toisin kävi. Kosteusvaurioiden takia käytöstä poistettu rakennus sai muutaman kuukauden lisäaikaa sen kesäasukkaiden takia.
 Koulun naapurissa asuva lintuharrastaja  Tarja-Kaarina Tapiola  otti yhteyttä kuntaan ja pyysi siirtämään purkamista kesän yli, jotta tervapääskyt poikueineen ehtivät turvallisesti alta pois.
 – Purkutyön siirtäminen pari kuukautta eteenpäin ei aiheuta lisäkustannuksia. Sen takia päätimme, että pääskyt saavat olla vanhoissa pesissään vielä tämän kesän, sanoo Sysmän kunnan tekninen johtaja  Taneli Rasmus .
 Kunta on saanut lintuystävällisestä suhtautumisesta paljon hyvää palautetta.
 – Meille suhteellisen pienellä päätöksellä on linnuille iso merkitys, toteaa Rasmus.
 Korvaavat asunnot tarjolla
 Sysmän väestö ikääntyy ja vakituisten asukkaiden määrä laskee. Kunta tunnetaan kesäasukkaistaan. Myös siivekkäät kesävieraat yritetään saada viihtymään senkin jälkeen, kun vanha koulu puretaan pois.
 Sysmän vanha koulu on tervapääskyjen kesäkoti.  Johanna Talasterä / Yle
 Tervapääskyille nikkaroitiin uusi asuinalue viereiseen rakennukseen. Kunnan ja seurakunnan yhteisen Olavin toimintakeskuksen räystään alla on komea rivi uusia linnunpönttöjä.
 Taneli Rasmuksen mukaan asumuksia on tarjolla enemmän kuin vanhassa koulurakennuksessa.
 – Pyrimme jopa pieneen muuttovoittoon.
 Paikkauskollinen kesäasukas
 Lintuharrastaja  Heikki Kolunen  katselee kiikarilla vanhan koulun yläpuolella huimaa vauhtia syöksyileviä tervapääskyjä. Linnut ovat saapuneet Afrikasta edellisellä viikolla ja nyt meneillään on keväiset puuhat.
 – Niillä on kiivas soidinlento ja parinmuodostus käynnissä, kertoo Heikki Kolunen.
 Pääskyt ovat vuosikymmenten ajan pesineet koulun räystään alla olevissa ilmanvaihtotorvissa. Ne pesivät samassa kolossa koko ikänsä. Puolisoakaan ei vaihdeta mikäli molemmat pysyvät hengissä. Tervapääsky elää jopa 15-vuotiaaksi.
 – Tervapääsky on hyvin konservatiivinen lintu. Kun se kerran johonkin paikkaan asettuu pesimään, niin siinä se pysyy.
 Nyt saapuessaan tervapääskyt majoittuivat koululle vanhoihin koloihinsa. Uudessa, keltaisessa pönttörivistössä pesii muutama pikkuvarpunen.
 Ensi keväänä lintujen taas saapuessa koulu on jyrätty maan tasalle. Heikki Kolunen uskoo, että alueella pesimään tottuneet vanhat tervapääskypariskunnat asettuvat vieressä tarjolla oleviin uusiin asumuksiin viimeistään vuoden, parin kuluttua.
 – Pääskyillä on kiire. Ne tulevat Afrikasta, kaukaa päiväntasaajan tienoilta. Sieltä ei kannata turhaa reissua tänne tehdä, summaa Kolunen.
 Tervapääskyn poikanen hoidossa Heinolan lintutarhalla toissa kesänä.  Johanna Talasterä / Yle
 Tervapääsky on erittäin uhanalainen
 Tervapääskyjen määrä vähentyy koko Euroopassa. Laji on harvinaistunut erityisen paljon täällä meillä pohjoisessa, ja se luokitellaan nykyään Suomessa  erittäin uhanlaiseksi . Tervapääskyjen vähenemisen syytä ei vielä tiedetä varmasti.
 – Nyt tutkitaan, liittyykö se ilmassa lentävien hyönteisten määrän vähenemiseen. Se olisi todella dramaattista.
 Heikki Kolusen mukaan linnuilta kerätään tänä kesänä ravintonäytteitä, jotta saadaan selville, mitä ne nykyään syövät.
 – Näyte napataan siitä sivusta, kun tervapääsky tuo poikasilleen hyönteisiä.

Pääskyt päihittivät purkukoneet – vanha koulu jyrätään vasta pesinnän jälkeen


Summary: Paula Strengell oli neljäs suomalaisnainen Mount Everestin huipulla. Veikka Gustafssonin mukaan vuoren ruuhkat ovat surmanloukku.

Viime perjantaina kello kuusi Nepalin aikaa helsinkiläinen lääkäri  Paula Strengell , 50, seisoi niin korkealla merenpinnasta kuin maapallolla on mahdollista päästä. Hän oli neljäntenä suomalaisnaisena saavuttanut Mount Everestin huipun.
 – Katseltiin siinä pari minuuttia maisemia ja todettiin, että lähdetään pois, täällä on kylmä, Strengell kiteyttää huipputunnelmat.
 – Totta kai se oli mukavaa, mutta siinä on täysin keskittynyt siihen tekemiseen. Pitää ajatella myös paluumatkaa, että saa sen turvallisesti tehtyä. Jotkut pystyivät ottamaan muutamia valokuvia, mutta mulla ei sormet taipuneet siihen hommaan, Strengell jatkaa.
 Paluumatka huipulta on usein vielä nousua vaarallisempi, koska kiipeilijät ovat väsyneitä, eikä ihmisen elimistö pysty sopeutumaan ohueen ilmaan yli 7,5 kilometrin korkeudessa "kuoleman vyöhykkeellä".
 Kiipeilijöiden suma Mount Everestillä on aiheuttanut useita kuolemia. AFP
 Mount Everestin huipun lähelle syntyneet  kiipeilijöiden jonot  ovat saaneet julkisuutta tällä kiipeilykaudella. Vuorelle on mahdollista kiivetä vain lyhyen aikaa kevään aikana. Tänä vuonna ”sääikkuna” on ollut tavanomaista lyhyempi, mikä on synnyttänyt vuorelle ruuhkaa.
 Kiipeilijäsumaa on lisännyt se, että Nepal on myöntänyt ennätysmäärän lupia huipulle nousua varten.
 Vuorella on kuollut tänä vuonna ainakin 11 ihmistä, mikä on eniten viiteen vuoteen.
 Strengell kertoo nähneensä vuorelle kiivetessään muun muassa ruumiita ja muutakin, joka järkytti häntä vielä enemmän.
 – Näin ihmisiä, jotka olivat olleet aivan liian pitkään kuoleman vyöhykkeellä. Vastaan tuli todella huonokuntoisia kiipeilijöitä. Sellaisia, jotka eivät pystyneet oikein enää kävelemään eivätkä mitenkään huolehtimaan itsestään.
 Viime perjantaina 24. toukokuuta 2019 maailman korkeimman vuoren Mount Everestin huipun neljäntenä suomalaisnaisena saavuttanut Paula Strengell (keskellä oik.). Takana seisova kiipeilijä Nick Hataley pääsi 8.5 km korkeuteen. Kuvan etualalla leader Di Gilbert ja Kirsty Watson (vas.). Paula Strengell
 Reissu vuodessa, kaksi parhaassa
 Strengell on harrastanut vuorikiipeilyä viitisen vuotta. Kiipeilyn pariin hän päätyi hiihtovaelluksen kautta.
 – Aloitin ihan semmoisilla perusvaelluksilla, Suomen, Ruotsin ja Norjan Lappia. Vähitellen tuli mieleen, että tämähän on aika rajoittunutta, jos vain kesällä vaeltaa, joten lisäsin siihen myös hiihdon.
 – Sitä kautta sitten jotenkin päädyin vuorille. Nykyisin mulla on ollut semmoinen idea, että reissu vuodessa, joko vuori tai hiihto. Joinakin vuosina on tosin tullut kaksikin reissua, hän naurahtaa.
 Maailman korkeimmalle vuorelle kiipeäminen on parin kuukauden urakka. Ensin mennään perusleiriin, joka on 5,2 kilometrin korkeudessa.
 – Siellä odotellaan, että kroppa tottuu. Tehdään erilaisia rotaatiokierroksia, joilla mennään aina ylemmäs. Itse huipulle kiipeäminen kestää perusleiristä katsoen viikon.
 – Ensin mentiin Advanced Base Camp -leiriin 6,2 kilometrin korkeudessa. Siellä levätään päivä, minkä jälkeen alkaa neljän päivän nousu.
 Paula Strengell leirissä. Kuvassa North Colista 7200 m, joka on Camp 1. Lisähapelle mennään sen jälkeen n. 7500 m:ssä. Paula Strengell
 Ensimmäisinä kolmena päivänä tarvitaan kohtalaista säätä ja neljäntenä päivänä hyvää säätä, koska huipulla tuulee aina kovaa. Strengellin ryhmällä kului huipulle pääsemiseen viimeisenä päivänä yhdeksän tuntia.
 – Se on ihan hyvä aika. Ajateltiin, että jos menee yli 12 tuntia, niin käännytään takaisin, koska sen jälkeen olisi ollut liian vaarallista.
 Kun ryhmä pääsi huipulla käynnin jälkeen takaisin 7,8 kilometrin korkeudessa sijaitsevaan leiriin, piti ensin syödä ja juoda.
 – Ei ollut syöty tai juotu koko aikana, koska silloin on vähän vaikea syödä, kun on happimaski päällä ja sormet jäätyy, jos ottaa hanskat pois.
 Seuraavaksi Etelänavalle
 Vaikka maailmassa riittää vielä vuoria valloitettavaksi Strengell sanoo, että "kasitonniset" eli yli kahdeksan kilometriä korkeat vuoret saavat nyt jäädä.
 – Jos opettelisi kiipeilytaitoja vielä lisää, ja kiipeilisi matalammille mutta vähän vaativimmille vuorille.
 Tulevaisuuden ykköstavoite on kuitenkin yhtä huikea kuin Everestille kiipeäminen.
 – Ideana olisi hiihtää Etelänavalle. Nyt täytyy kuitenkin ensin päästä kotiin, ja vähän makustella tätä juttua. Miettiä vieläkö sitä jaksaa kaksi kuukautta elää teltassa. Kaksi vuotta olen jo tätä retkeä suunnitellut.
 Vaeltamisen ja vuorikiipeilyn lisäksi Strengellin sydäntä lähellä ovat lapsenlapset.
 – Samana päivänä, kun lähdin tälle reissulle, olivat nuoremman lapsenlapsen kastajaiset. Hän on kolmikuukautinen ja vanhempi on kolmevuotias. He ovat todella tärkeitä. Heidän takiaan muutin Helsinkiin tyttären perässä, vuorikiipeilevä tuplamummi huokaa.
 Paula Strengell (oikealla) vieressään sherpa Pemba. Molemmilla on todistukset kädessä. Taustalla näkyy Mount Everestin huippu. Paula Strengell
 "Typeryyttä ja ahneutta"
 Everestin huipun on tämän kiipeilykauden aikana saavuttanut yli 800 ihmistä, mikä yhdessä arvaamattoman sään kanssa on tiennyt ruuhkia vuorella. Ainakin 11 kiipeilijälle matka kuoleman vyöhykkeelle on ollut nimensä veroinen.
 Suomalaisen vuorikiipeilyn peruskallio, ex-vuorikiipeilijä ja yrittäjä  Veikka Gustafsson  toteaa Everestille kiipeämisen muuttuneen valtavasti vuosien saatossa.
 – Eivät nämä ruuhkat kerro sitä, mitä minä olen sieltä hakenut ja myös sieltä paljon saanut. Sehän on ilmentymä sellaisesta teollisuudesta, joka syntyi silloin kun minäkin siellä ensimmäisen kerran kävin, ja vuonna 1993 pääsin lisähapen turvin huipulle ensimmäisenä suomalaisena. Silloin väkimäärä oli vain pienen pieni, murto-osa siitä kuin nykyisin.
 Gustafsson korostaa, ettei vuorelle kiipeäminen edelleenkään ole helppoa, ja on varmasti valtava saavutus jokaiselle, joka sinne pääsee. Jutut huipulle kannettavista ihmisistä hän tyrmää potaskana, koska "ei sinne ketään voi kantaa".
 Jonotusta hän ei silti ymmärrä.
 – Se on surmanloukku. Jos siihen jonoon menee, siitä ei voi mennä sivuun, ei päästää ketään ohi, ei kääntyä toiseen suuntaan. Eikö ihminen ole oppinut mitään historian tapahtumista? Se on typeryyttä ja ahneutta.
 Hannu Aaltonen / STT

Suomalainen tuplamummi kiipesi läpi kuoleman vyöhykkeen Mount Everestin huipulle


Summary: Pyörälähetin kuolema sai Espanjan keskustelemaan paperittomien siirtolaisten työolosuhteista, kirjoittaa Barcelonasta Ylen toimittaja Maija Salmi.

Kello yhdeksän illalla. On nälkä, mutta jääkaapissa ei ole valon lisäksi kuin kaksi kuivunutta porkkanaa. Toisaalta kauppaankaan ei huvita lähteä eikä varsinkaan kokata. Näppäilen tottuneesti auki puhelimesta Glovo-nimisen sovelluksen. Ruoan lisäksi palvelusta voi tilata kotiovelle mitä vain lähes mihin aikaan tahansa.
 Valikoimasta löytyy kaikkea kainalosauvoista kondomeihin ja tamponeihin, alkoholia ja tupakkaa unohtamatta. Käyttäjien suosikkituotteiden listalta silmään pistävät raskaustestit. Niiden tilauksissa oli piikki viime vuonna esimerkiksi Madridissa 25. kesäkuuta, tasan kuukausi Real Madridin voittaman Champions-liigan finaalin jälkeen. Myös suosittujen tv-sarjojen, kuten Game of Thronesin, esitysajat näkyvät palvelun käytössä.
 Glovon keltareppuiset lähetit pitävät huolta siitä, että Espanjan suurimmat kaupungit eivät koskaan hiljene täysin. Keltareput kulkevat kaikissa sääolosuhteissa mihin aikaan tahansa.
 Espanjassa toimii toki muitakin lähettipalveluja, mutta katalonialainen Glovo on niistä ylivoimaisesti suosituin. Vuonna 2015 perustettu yhtiö on kasvanut vauhdilla. Nyt se palvelee 2,5 miljoonaa asiakasta  sadassa kaupungissa ja 23 eri maassa.
 Minun ovellani keltareput vierailevat vähintään kerran viikossa, kiireisimpinä viikkoina vielä useammin.
 Ylen kirjeenvaihtajien ja avustajien juttusarjassa tartutaan puheenaiheisiin eri puolilla maailmaa Stina Tuominen / Yle  Ruotsi:  Ruotsissa bensakapina kukoistaa Facebookissa ja ilmastoahdistus voi johtaa salalentämiseen Yhdysvallat:  Nuorille lemmikin vakuutus on eläkettä tärkeämpää – Millenniaalit muuttavat Yhdysvaltojen työ- ja talouselämää Kenia:  Afrikassa osataan ottaa rennosti ajan kanssa – meillä sitä kutsuttaisiin mindfullnessiksi Kiina:  Kiinassa suomalainenkin saa olla oma tuppisuinen itsensä tai tanssia yöpaidassa kadulla – etuillakin voi, jos uskaltaa Saksa:  Berliiniläisestä kassajonosta on tehokkuus kaukana – Saksa tarvitsee pakkausalueen jakajia Venäjä:  Moskova ja Pietari käyvät yhä kamppailua paremmuudesta – "Moskovassa ihmiselle kasvaa kruunu päähän"
 Venezuelalainen ystäväni  työskentelee palvelun lähettinä.
 Kotimaassaan tv-kuvaajana työskennellyt  Eduardo  saapui Espanjaan pakoon Venezuelan kurimusta. Paperittomana siirtolaisena mahdollisuudet löytää työtä ovat kuitenkin rajalliset. Eduardolle ja monelle muulle vastauksen on tarjonnut Glovo.
 Palvelun työntekijät toimivat  autonomolla  eli toiminimellä itsenäisinä ammatinharjoittajina. Toisin sanoen he huolehtivat sosiaaliturvamaksuista ja muista toiminimeen liittyvistä kuluista itse, ja Glovo ostaa heiltä palveluita.
 Ystäväni ei voi kuitenkaan työskennellä Glovolle suoraan laittoman maahanmuuttajastatuksensa vuoksi. Siksi hän vuokraa toiminimeä ja työskentelee toisen henkilön nimellä. Tienesteistä 30 prosenttia menee ”vuokraisännälle”.
 Glovo- ja muiden lähettipalveluiden toiminimien vuokraamisesta onkin tullut tuottoisa bisnes, joka toimii laittomien siirtolaisten kustannuksella.
 Lähettipalvelut etsivät jatkuvasti  uusia työntekijöitä.
 Glovo mainostaa tarjoavansa työntekijöille mahdollisuuden joustavaan ja itsenäiseen työhön. Työtä tehdään urakkapalkalla: ansiot riippuvat siitä, montako tilausta ehtii tunnissa tekemään. Eduardolle tämä tarkoittaa noin 40–100 euron päiväansioita, jos hän tekee töitä 10 tuntia päivässä. Yhdestä tilauksesta lähialueelle maksetaan 3,5 euroa. Pidemmästä matkasta voi saada korkeintaan 5 euroa.
 Ystäväni ei silti valita. Hänelle kelpaa kaikki, kunhan ei tarvitse palata Venezuelaan. Töitä hän tekee joka päivä.
 Moni paperiton siirtolainen on samassa tilanteessa. Tämän olen huomannut keskustellessani ruokalähettien kanssa. Ainakin Barcelonassa suurin osa heistä on Venezuelasta ja muista Latinalaisen Amerikan maista. Moni polkee ilman papereita henkensä pitimiksi.
 Viime perjantaina ovelleni keltaisen repun kanssa pyyhälsi venezuelalainen lääkäri. Ulkona satoi vettä, mutta lähetti iloitsi: huono keli, enemmän tilauksia.
 Seuraavana päivänä muutaman korttelin päässä kodistani yksi lähetti menetti henkensä, kun roska-auto ajoi hänen ylitseen. Onnettomuuspaikalta otetuissa kuvissa ruumiin vieressä lojuu keltainen reppu ja puhelin, jolla tilauksia otetaan vastaan.
 Keltareppuiset lähetit ovat tuttu näky espanjalaiskaupunkien kaduilla. Maija Salmi / Yle
 Kuolemantapaus synnytti kohun , kun kävi ilmi, että lähetti oli ollut juuri toisen toiminimellä työskentelevä paperiton siirtolainen. Hänet tuntevien lähettien mukaan nuori mies oli saapunut Espanjaan neljä kuukautta aiemmin.
 Kuolleen lähetin kaltaiset työntekijät ovat kaikkein haavoittuvimmassa asemassa, sillä heitä ei onnettomuushetkellä suojaa minkäänlainen vakuutus eikä heillä ole Espanjassa sosiaaliturvaa.
 Yritys myönsi lähetin laittoman statuksen, mutta totesi, että ongelmaan on vaikea puuttua. Glovon ja muiden samankaltaisten palvelujen lähetit järjestivät sunnuntaina ja maanantaina protesteja, joissa he polttivat keltaisia reppuja ja vaativat parannuksia työoloihinsa.
 –Olemme kuin leijonille heitettävää lihaa. Meidät on helppo korvata, ja jos valitamme jostain, meille sanotaan, ettei ketään pakoteta työskentelemään, sanoi lähettien oikeuksia vaativan lähettiyhdistyksen puheenjohtaja  Badr Eddine Hilali  El Diario -lehdelle
 Hän muistutti myös siitä, että etenkään väärällä toiminimellä työskentelevien asema on hankala. He eivät uskalla astua esiin maastakarkotuksen pelossa. El Diario -lehdelle puhuneen lähetin mukaan Glovo ja muut lähettipalvelut käyttävät paperittomia siirtolaisia hyväkseen tuottojen maksimoimiseksi.
 Ongelma on juuri se , että näiden näkymättömien siirtolaisten määrä Espanjassa on niin suuri, että heillä tehdään bisnestä. Työluvan odottaminen voi viedä vuosia. Myös kuluttajat ovat alkaneet herätä Glovon kaltaisten palvelujen epäeettisyyteen. Moni vaatii reilun kaupan periaatteella toimivaa palvelua.
 Glovon kaltaiset palvelut tuskin ovat kuitenkaan häviämässä.
 Asiakkaalle Glovo on pelastus etenkin niinä päivinä, kun jääkaapissa ei ole kuin valo. Kahta kuivunutta porkkanaa tuijottaessa nälkä kurnii enemmän kuin omatunto kolkuttaa.
 Kyseessä on sama ilmiö kuin pikamuodissa: niin helppoa ja edullista – ja siksi niin vastustamatonta.

Espanjassa kondomeja voi tilata kotiovelle vaikka keskellä yötä, mutta asiakasta palvelevan lähetin arki on karu


Summary: Paikalle lennätetään poliiseja, mukaan otetaan ehkä myös lumivyörykoira.

Norjan Tamokdalenin lumivyöryn jäljiltä kateissa olevan suomalaisen etsintöjä jatketaan, kertoi  Norjan poliisi tiedotteessa  keskiviikkona.
 Poliisi päätti tammikuussa, että kateissa olevan suomalaisuhrin etsintöjä lykätään kevääseen, koska alkuvuonna huono sää vaikeutti etsintöjä ja lumisade aiheutti uuden lumivyöryvaaran.
 Tamokdalenin lumivyöryssä 2. tammikuuta kuoli hiihtäjänelikko, johon kuului kolme suomalaismiestä ja ruotsalaisnainen. Heistä kolmen ruumiit löydettiin jo alkuvuodesta.
 Tiedotteessa kerrotaan, että etsintäalueelle lennätetään helikopterilla kahdesta kolmeen poliisia ja mukaan otetaan ehkä myös lumivyörykoira. Tarkoituksena on muun muassa selvittää, millaisessa kunnossa alue on tällä hetkellä.
 Vyöryn alle jäänyt nelikko oli matkalla Blåbärfjelletin 1 440 metrin korkeudella olevalle huipulle. Hälytyksen heidän katoamisestaan teki ryhmän viides jäsen, joka kääntyi takaisin ennen muiden katoamista.
 Asiasta kertoivat aiemmin  MTV Uutiset  ja  Ilta-Sanomat .

Norjan Tamokdalenin lumivyöryssä kadonneen suomalaisen etsintöjä jatketaan


Summary: Tutkijan mukaan urheilu on bisnestä, mutta hyvin usein huonoa sellaista ja siksi seuroilla ei ole varaa menettää fanejaan. Urheiluseuran kannattaminen voikin määritellä fanin koko elämää.

Pyhässä paikassa on hyvä istua!!!
 Näin on  Kortelaisen Mika , uransa jo lopettanut Helsingin IFK:n pelaaja ja entinen kapteeni, kirjoittanut kirkkaan punaiselle seinälle. Alla on hänen nimikirjoituksensa ja pelinumero, #22.
 Kortelaisen kirjoitus ei ole ainoa: itse asiassa tekstejä ja nimikirjoituksia ovat pienen huoneen seinät täynnä.
 Joukossa on jalkapalloilijoita, jääkiekkoilijoita, valmentajia ja muita hahmoja eri aikojen joukkueista.
 Yhteistä jokaikiselle kirjoitukselle on kuitenkin seura, eli HIFK. Päätyseinälle on maalattu tuttu kilpilogo.
 Tämä pieni on huone on vessa. Sen omistaja on  Aimo Lindgren , todellinen HIFK-fani.
 –  Söderholmin Toni  ja  Peltosen Ville  olivat ensimmäisiä, jotka tänne saivat kutsun, Lindgren luettelee.
 Hän kutsuu vessaansa IFK Loungeksi ja sen seiniä "Wall of Fameksi". Ideana on, että Lindgren pyytää valitsemiltaan HIFK-pelaajilta nimen seinään.
 Tai ei Lindgren pyydä. Hänellä on aina joka joukkueessa pelaaja, joka toimii Lindgrenin sanoin "asiamiehenä" ja välittää viestin. Eikä kuka tahansa kutsua edes saa.
 Kaikki sai alkunsa kuutisen vuotta sitten, kun vessaan piti tehdä remonttia.
 – Rakas vaimoni kysyi, että minkälaiset laatat haluat kakkavessaasi. Hetken pohdittuani sanoin, että en haluakaan laattoja, haluan punaiset seinät – ja oivallus, IFK:n punaiset.
 Näin tapahtui.
 Entisen HIFK-pelaajan Mika Kortelaisen kirjoitus IFK Loungen seinällä. Kristofer Andersson / Yle
 Elämäntapana HIFK
 HIFK Fotboll nousi toukokuussa otsikoihin, kun kerrottiin, että Veikkausliigassa pelaavan seuran uusi pääomistaja on kiinalainen sijoittaja  Lucas Jin Chang . HIFK-johto on perustellut seuran myyntiä tappiollisella taloustilanteella.
 Kannattajissa uusi omistaja ja hänen historiansa on kuitenkin herättänyt vahvoja epäilyksiä.
 Lucas Jin Changin taustasta voit lukea lisää  tästä Yle Urheilun jutusta .
 Esimerkiksi FC Honkaa vastaan pelatussa ottelussa HIFK:n kannattajat järjestivät  mielenilmauksen .
 Facebook-sivuilla julkaistussa  kannanotossa  Stadin Kingit -kannattajaryhmä kirjoittaa, että HIFK ei ole heille vain liiketoimintaa, vaan myös "elämäntapa, rakkautta, välittämistä ja ystävyyttä".
 Mistä tässä on oikein kyse? Millaista se on, kun urheiluseurasta tulee elämäntapa?
 Tästä aiheesta ovat Lindgrenin keittiönpöydän äärelle tulleet puhumaan  Eila  ja  Matti "Masa" Karjalainen  sekä  Christer Forss . Kaikki pitkäaikaisia HIFK-faneja – lajiin katsomatta.
 Christer Forss (vas.), Masa Karjalainen, Eila Karjalainen ja Aimo Lindgren ovat lajien suhteen kaikkiruokaisia HIFK-faneja. Ainoastaan golf ei nelikkoa sytytä. Kristofer Andersson / Yle
 He eivät ole Stadin Kingien ydinporukkaa, mutta punainen sydän sykkii jokaisen rinnassa vahvasti.
 Esimerkiksi Karjalaisen pariskunnalle kertyy vuoden aikana keskimäärin 150 HIFK:n ottelua, kun kaikki lajit lasketaan yhteen.
 Kyyneleitäkin on seuran vuoksi vuodatettu.
 – En ole hirveästi elämässäni itkenyt, mutta kun ensimmäinen [Veikkausliiga]nousu tuli, ja sitä oli 43 vuotta odottanut, niin silloin oli tippa linssissä, Masa Karjalainen kuvailee.
 Karjalaisen käsivarsia koristaa HIFK-logo, kuten myös hänen vaimonsa Eilan ja Forssin. Lindgren vakuuttelee, että pian HIFK komeilee myös hänen käsivarressaan.
 Tutkija: HIFK uhmasi fanejaan ja otti siten ison riskin
 Nyt koolla oleva nelikko edustaa HIFK-kannattajista vanhempaa sukupolvea. Sen vuoksi he omien sanojensa mukaan suhtautuvat seuran omistajuuskuvioon nuorempia maltillisemmin.
 Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, etteikö seuran tulevaisuus pelottaisi.
 Esimerkiksi Lindgreniä mietityttää, kiinnostaako uutta omistajaa junioritoiminnan kehittäminen tai ylipäätään seuran perustan vahvistaminen.
 – Meillä oli toiveissa, että omistajaksi tulisi sellainen, jolla olisi IFK-sydän, kuvailee Eila Karjalainen.
 Lindgrenin, Forssin ja Karjalaisten mielestä seuran pitäisi kuunnella fanejaan. Toisaalta Eila Karjalainen muistuttaa, että kannattajienkin joukosta löytyy monia mielipiteitä eikä siksi heille voi joka asiassa antaa sananvaltaa. Kristofer Andersson / Yle
 HIFK onkin ottanut nyt ison riskin, toteaa Liikuntatieteellisen seuran erikoistutkija  Jouko Kokkonen .
 Kokkosen mukaan urheilu on bisnestä, mutta hyvin usein todella huonoa sellaista. Siksi seura tarvitsee kannattajiaan, eikä heitä kannattaisi ylenkatsoa.
 – Toisaalta kannattajat ehkä yliarvioivat oman vaikutusvaltansa seuraan. He kokevat, että heillä on valtaa seuraan, koska ovat olleet niin pitkään uskollisia seuralle, Kokkonen toteaa.
 Tapausta voi Kokkosen mukaan verrata siihen, kun vuonna 2013 venäläis-suomalaisista liikemiehistä tuli jääkiekkoseura Jokerien osaomistajia  Harry "Hjallis" Harkimon  rinnalle.
 Helsingin IFK HIFK (Idrottsföreningen Kamraterna i Helsingfors) on perustettu vuonna 1897. Jalkapallojaosto on ollut osa seuraa vuodesta 1907. Seuran lajeja ovat tällä hetkellä ainakin jääkiekko, yleisurheilu, salibandy, jääpallo, käsipallo, golf, keilailu ja e-urheilu. Seuran näkyvin kannattajaryhmä on vuonna 2001 perustettu Stadin Kingit. HIFK:n suoraviivainen brändi on perinteisesti herättänyt tunteita niin kannattajissa kuin vastustajissa. Tutkija Jouko Kokkosen mukaan erityisesti HIFK:n jalkapallojoukkueen ympärille on rakentunut myös altavastaaja-asetelma, josta fanit saavat voimaa.
 Vaikka Jokerien tapauksessa taustalla on kyse isommista rahoista ja muun muassa kytköksistä Venäjän presidentti  Vladimir Putiniin , HIFK:n ja Jokerien kannattajien reaktioissa on samoja elementtejä, Kokkonen sanoo.
 – Kannattajat kokevat, että seura erkaantuu perinteisestä arvopohjastaan ja lähtee tekemään bisnestä sellaisella tavalla, jota kannattajat eivät hyväksy.
 Kansallismielisyyttä Kokkonen ei kuitenkaan näe HIFK-fanien reaktion taustalla.
 Hän uskoo ulkomaalaisen rahan lähtökohtaisesti kelpaavan suomalaisille faneille, kunhan sen takana ei ole mitään epäilyttävää ja etenkin, jos se tuo menestystä.
 – Aika harva hylkää menestyvää joukkuetta, Kokkonen toteaa.
 Jokerin tilanne muuttui juuri viime viikolla.  Seura palasi takaisin suomalaisomistukseen , kun Jokereissa itsekin aikoinaan pelanneesta  Jari Kurrista  tuli seuran uusi omistaja sataprosenttisella osuudella.
 Jokerien fanit eivät olleet tyytyväisiä seuran entiseen osaomistajaan Roman Rotenbergiin. Vuonna 2016 fanit järjestivät protestiksi mielenilmauksen.  (Kuva Jokerien ottelusta vuodelta 2014) Tomi Hänninen
 Suhde fanitettavaan seuraan määrittelee jo koko elämää
 Perinteisesti urheiluseuran identiteetti on rakentunut erityisesti paikallisuuden, mutta myös muun muassa kieliryhmän tai yhteiskuntaluokan perusteella. Näihin asioihin kannattajat ovat seurassaan kiinnittyneet.
 Nyt jakolinjat ovat hämärtyneet, Kokkonen sanoo.
 Hänen mukaansa HIFK:n kannattajien reaktio kertookin ennen kaikkea muuttuneesta fanikulttuurista.
 Vaikka paikallisuutta pidetäänkin yhä tärkeänä, nykyfanit haluavat seuraltaan enemmän – onhan se heille intohimo ja elämäntapa.
 – Kansainvälisestä fanikulttuurista on omaksuttu hyvin fanaattinen sitoutuminen omaan seuraan, mikä määrittelee elämää jo oikeastaan kaikilla tasoilla, Kokkonen sanoo.
 Fanit kaipaavat elämyksiä, ja siksi otteluistakin halutaan muodostaa laajempia kokonaisuuksia. Tätä kuvaavat esimerkiksi kannattajien marssit katsomoon, ottelun aikana laulut ja lakanat sekä sen jälkeen kiihkeät jälkipelit.
 Aimo Lindgren on nähnyt Lasse Virénin juoksun Münchenissä 1972 ja Muhammad Alin mestaruusottelun. Näiden sykähdyttävien urheiluhetkien rinnalle hän nostaa myös Helsingin IFK:n nousun takaisin Veikkausliigaan. "Se oli henkinen festivaali", Lindgren muistelee. Kristofer Andersson / Yle
 "Ei aiemmin elämöity tai riemuittu hyvästäkään suorituksesta"
 Muutoksen ovat huomanneet myös HIFK-nelikkomme Lindgren, Forss ja Eila sekä Masa Karjalainen.
 Masa Karjalainen on hyvillään siitä, että vanhempikin kannattajasukupolvi on saanut maistaa tunnelmaa, jonka fanikulttuurin muutos on otteluihin tuonut.
 – Olen niin monta vuotta istunut katsomossa hiljaa ja vain taputtanut, kun ei aiemmin elämöity tai riemuittu hyvästäkään suorituksesta, Karjalainen sanoo ja jatkaa:
 – Stadin Kingien toiminta on tuonut sen, että nyt mekin, joilla on jo ikää, hypimme ja huudamme siellä ihan samalla tavalla
 Mistään tuoreesta ilmiöstä ei ole kyse, vaan Kokkosen mukaan fanikulttuuri on ollut samalla tasolla vuosituhannen vaihteesta lähtien.
 HIFK:n lisäksi hän ottaa esimerkiksi FC Lahden, jolle on samaan tapaan muotoutunut voimakas kannattajien ydinryhmä. Jääkiekon puolella kiihkeästi seuraansa suhtautuvia kannattajaporukoita on enemmän.
 Kokkonen ei usko, että suuria muutoksia on enää luvassa.
 Esimerkiksi jääkiekon SM-liigajoukkueiden ympärille muodostunut kannattajuus näyttäisi hänen mukaansa saavuttaneen rajansa.
 Matti Karjalainen käy vaimonsa Eilan kanssa katsomassa keskimäärin 150 HIFK:n eri joukkueiden ottelua vuodessa. Kristofer Andersson / Yle
 Vain kuolema voi erottaa
 – Jos olisi ollut taloudellisesti mahdollista, olisin ostanut IFK:n itse, Masa Karjalainen toteaa ja muut yhtyvät miehen sanoihin.
 Karjalaiset ja Forss ihailevat Lindgrenin vessaa, eli IFK Loungea.
 – Tuttuja nimiä seinät täynnä. Aivan loistava idea. Minä haluan myös tällaisen kotiin, Forss kehuu.
 – Vaikka ei ole kotona, niin olo on kyllä todella kotoisa, sanoo puolestaan Eila Karjalainen.
 Tätä nelikkoa katsellessa ja kuunnellessa ei ole jää epäselväksi, millaista se on, kun urheiluseuran kannattamisesta tulee elämäntapa.
 HIFK-nelikko asettui poseeraamaan IFK Loungeen. Lindgrenin pedonpunainen vessa sai vierailta runsaasti kehuja. Kristofer Andersson / Yle
 Mutta onko mitään, joka voisi sammuttaa punaisen HIFK-sydämen?
 Ei, vastaavat kaikki yhteen ääneen.
 – Kuolema, toteaa Forss, ja saa vastaukselleen kannatusta.
 – Viimeinen toiveeni on, että kun minua laitetaan kuoppaan, joku laulaisi samalla IFK:n lauluja, sanoo Masa Karjalainen.
 – Olen joskus sanonut, että hienoin tapa kuolla olisi IFK:n matsissa, jatkaa Eila Karjalainen.
 – Sydäri IFK-ottelussa, mielellään voitetussa. Se on tuolla niin syvällä sisällä, että ei sitä mikään voi sammuttaa, päättää Lindgren.

Aimo Lindgren teki vessastaan HIFK-pyhätön, Karjalaisen pariskunta käy vuodessa noin 150 ottelussa: "Hienoin tapa kuolla olisi IFK:n matsissa"


Summary: Ukkola teki myös pitkän uran toimittajana.

Entinen kansanedustaja  Tuulikki Ukkola  on kuollut. Asiasta kertoo hänen tyttärensä, toimittaja  Sanna Ukkola  Facebookissa.
 Tuulikki Ukkola valittiin kansanedustajaksi sitoutumattomana liberaalisen kansanpuolueen listoilta vuonna 1991. Hän toimi puolueen puheenjohtajana vuosina 1993-1995. Vuonna 2007 hänet valittiin eduskuntaan kokoomuksen edustajana.
 Ukkola työskenteli pitkään sanomalehti Kalevassa muun muassa toimittajana, politiikan toimituksen esimiehenä ja pääkirjoitustoimittajana. Hän aloitti työskentelyn lehdessä vuonna 1962.
 Vuonna 1943 syntynyt Ukkola sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1989.
 Asiasta kertoi aiemmin  Ilta-Sanomat .


Helmikuun lopulla  Mervi Pihlajamäki  oli kollegansa kanssa työmatkalla Helsingissä. Mukana oli myös työkaverin parikymppinen tytär. Rautatieaseman alikulkutunnelissa seinustaan nojasi vanhempi rouva. Naisen vierellä herrasmies tähysi huolestuneena hänen suuhunsa.
 – Maalaisena suhtaudun aika epäluuloisesti Helsingin tunneleihin. Mietin vaan, että mitähän tuossakin tapahtuu, enkä ajatellut asiaa sen pidemmälle. Olisi pitänyt.
 Rintakivut olivat kovat ja aviomies oli niin shokissa, ettei pystynyt edes soittamaan hätänumeroon.  Mervi Pihlajamäki
 Pihlajamäki on kokenut vapaapalokuntalainen ja suorittanut lukuisia pelastuskursseja. Silti seurue käveli pariskunnan ohi. Tunnelin suulla joukon nuorin teki päätöksen palata takaisin ja vaati muut mukaansa. Seurue lähti tarkistamaan, että pariskunnalla on kaikki hyvin. Ei ollut.
 – Vanha rouva meinasi kuolla käsiimme. Rintakivut olivat kovat ja aviomies oli niin shokissa, ettei pystynyt edes soittamaan hätänumeroon.
 Nuorisoa pelastustehtäviin kouluttanutta vapaapalokuntalaista hävettää. Vanha rouva soitti Pihlajamäelle muutama päivä tapahtuman jälkeen ja kiitti saamastaan avusta. Onneksi seurueessa oli ollut mukana myös ystävättären tytär.
 – Älyttömän hienoa, että nuorin meistä päätti kääntyä auttamaan. Ei voi sanoa, että nuoret eivät välitä. Hänen upea toimintansa herätteli meitä vanhempiakin.
 Ensi kertaa tyynytehtaalla jo pikkutyttönä
 Palokunnan päällikkö Mervi Pihlajamäki johtaa myös yhtä Jämijärven suurimmista yrityksistä.
 Hän muutti Pohjois-Satakunnan Jämijärvelle kolmivuotiaana. Pihlajamäki muistaa yhä, miten vaari kävi yövuorossa paikallisessa tehtaassa. Tuolloin tehtaassa valmistettiin purjelentokoneita. Nyt hän on tehtaanjohtajana samassa rakennuksessa.
 – Ei minun pitänyt Jämijärvelle opiskelujen jälkeen palata. Aina vannoin, etten koskaan ainakaan myy mitään. Nyt vastuullani on myös meidän myyntiorganisaatiomme, tehtaanjohtaja naurahtaa.
 Usein työ ja harrastus limittyvät. Tehtaan pakkaamossa harjoittelussa työskentelevän Essi Vaanin isä on VPK:lainen. Ari Welling / Yle
 Tyyny- ja peittotehdas Univisio on niitä harvoja suurehkoja suomalaisia tekstiiliyrityksiä, jotka yhä valmistavat tuotteensa kotimaassa. Tehdas pärjää hyvällä palvelulla ja erikoistumalla. Yritys on pitkään valmistanut muun muassa paloturvallisia tyynyjä lentoyhtiöille ja varustamoille.
 – Kaikki liittyy kaikkeen. Kun lähdin mukaan palokuntatoimintaan, alkoi työssäni kiinnostaa erityisesti paloturvallisten materiaalien käyttö.
 VPK:n päällikkö Pihlajamäki on mukana vapaapalokunnan nais- ja hälytysosastoissa sekä moninaisissa toimikunnissa Länsi-Suomen pelastusalan liitossa.
 Älypuhelimet eivät ole pahasta
 Mervi Pihlajamäki kantaa huolta nuorisosta. Hän myös uskoo nuorten olevan viisaita. Itse asiassa paljon viisaampia, kuin osaamme ajatellakaan.
 – Kuulee sanottavan, että nuoret ovat kaikki kännyköissään kiinni olevia laiskimuksia. Ei nuorisoa saa leimata yhdellä leimasimella.
 Palokunnan päällikkö ei jaksa manata nuorten kännykänkäyttöä. Toisaalta on vain hyvä, jos nuoret jakavat leireillä kokemiaan asioita sosiaalisessa mediassa. Harrastusten tulee kehittyä maailman mukana.
 Mervi Pihlajamäen mielestä VPK:t ovat hyvin tasa-arvoisia yhteisöjä. Miehistöltä saatu pehmolelu on hyväntahtoinen kuitti päällikölle. Ari Welling / Yle
 – Mitäpä jos me näyttäisimme esimerkkiä ja maailma seuraisi perässä? Olisi hurjan hienoa keksiä vaikkapa uusi sovellus, jota nuoriso alkaisi käyttää myös harrastuksen ulkopuolella.
 Pienessä kunnassa nuorison harrastusmahdollisuudet ovat vähissä. Jämijärvellä palokuntaan voi liittyä jo 7-vuotiaana. Nuoremmat viihtyvät harrastuksessa, mutta teini-iässä tulee haasteita vastaan.
 – Yläkouluikäisenä nuoriso putoaa helposti kelkasta, sillä lukioon lähdetään Kankaanpäähän tai Ikaalisiin. Hälytyksiinkin pääsee mukaan vasta täysi-ikäisenä, joten ne muutamat teinivuodet ovat todella haastavia.
 Ei nuorisoa saa leimata yhdellä leimasimella.  Mervi Pihlajamäki
 Erityisen suosittuja ovat leirien lisäksi kokonaisen vuorokauden kestävät harjoitukset. Nuoret yöpyvät Jämijärven paloasemalla ja aamuyön tunteina voi tulla todelta tuntuva hälytys sammuttamaan vaikka roskispaloa.
 – Lapset voivat olla mukana osan päivästä ja lähteä sitten yöksi kotiin. Teini-ikäisille yli yön kestävät harjoitukset ovat niitä, jotka nousevat puheisiin vielä vuosien kuluttua.
 Päällikkö toivoo uteliasta mieltä
 Jos hyvä haltijatar antaisi Mervi Pihlajamäelle pari toivetta, toivoisi hän ehdottomasti ensimmäisenä terveyttä.
 Viime kesänä VPK:n päällikkö joutui viettämään useita kuukausia jalka paketissa. Turveauman sammutuksessa jalka lipesi ja jalasta menivät ristisiteet.
 Viikot tehtaanjohtajana ovat minimissään 40 tuntisia. Harrastuksissa kuluu vähintään 20 tuntia viikossa lisää. Jos kotona olisi yhä pieniä lapsia, ei moinen onnistuisi, sanoo Pihlajamäki. Ari Welling / Yle
 Toisena toiveena on avoin ja utelias mieli. Liian moni hyvä idea vaietaan kuoliaaksi. Ilman eriäviä mielipiteitä ei tule kehitystä.
 Pihlajamäki kannustaa ihmisiä olemaan rohkeasti eri mieltä ja keskustelemaan näkökannoistaan muiden kanssa.
 Vapaaehtoispalokunta on pienen kylän elinehto
 Suomessa on yli 700 sammutussopimuksen tehnyttä vapaaehtoista palokuntaa. Useat niistä vastaavat paitsi haja-asutusalueiden sammutustoiminnasta, myös ensivasteesta. Palolaitosten yksiköt pystyvät antamaan ensiapua ja raportoimaan potilaan tilasta eteenpäin.
 Eilenkin keikalle tuli yksi kaveri suoraan saunasta tukka märkänä.  Mervi Pihlajamäki
 Jämijärvellä asuu alle 2 000 ihmistä, eikä kunnan pelastustoimen järjestäminen ilman VPK:ta olisi mahdollista. Palomiehet ja -naiset eivät saa vapaaehtoisuudestaan korvauksia, mutta mukana ollaan tunnollisesti. Vaikka hälytyksiin lähdetäänkin kotoa, on porukka koolla muutamassa minuutissa.
 – Täällä kaikki tuntevat toisensa ja hädässä saattaa olla tuttu tai jopa naapuri. Eilenkin keikalle tuli yksi kaveri suoraan saunasta tukka märkänä, nauraa palokunnan päällikkö.
 Vaikka nuoret lopettaisivat harrastuksen, ei kokemus Pihlajamäen mukaan mene hukkaan. He saavat elämänkantavia oppeja vaikkapa siitä, miten onnettomuustilanteessa tulee toimia. Ari Welling / Yle
 Naispäällikkö on maakunnan vapaaehtoisissa palokunnissa harvinaisuus. Vuosi sitten Pihlajamäki osallistui teollisuuspalopäälliköille tarkoitetulle kurssille. Pulpeteissa istui hänen lisäkseen 15 miestä.
 – VPK on silti hyvin tasa-arvoinen yhteisö. Äskettäin ajoin hälytyksessä isoa sammutusautoa. Sanoin pojille, että minä ajan, kunhan te vain uskallatte tulla kyytiin. Kukaan ei mutissut.

Jämijärven VPK:n päällikkö osui Helsingin reissullaankin hengenpelastustöihin – "Hienoa, että nuorin meistä päätti kääntyä auttamaan”


Summary: Yleisimmin toisen asteen opinnot suoritetaan alle 22-vuotiaana.

Kolme vuotta sitten Kuopion Lyseossa aloitti opinnot määrätietoinen mies, jolla oli mielessä selkeä suunnitelma: lukio tulisi olemaan tehokkaasti hyödynnetty välivaihe matkalla yliopistoon.
 Tuolloin 23-vuotiaalla  Henri Toivasella  oli takanaan seitsemän vuoden mittainen jakso, jonka aikana hän oli hakenut omaa alaa ja opiskelumotivaatiota. Nyt se oli löytynyt.
 Toivanen kuuluu siihen joukkoon, joka aloittaa toisen asteen opinnot vuosia peruskoulun päättymisen jälkeen. Yleensä toisen asteen tutkinto suoritetaan ennen 22 ikävuotta.
 Päivälukion aloittaminen vanhempana on harvinaista.
 Vuonna 2016 Toivasen kanssa samaan aikaan lukion aloitti Suomessa yhteensä 35 058 eri-ikäistä henkilöä. Toivasen ikätovereita eli 22–24 -vuotiaita aloitti päivälukiossa kuitenkin vain 27.
 Yksi heistä oli Henri Toivanen.
 Lyseossa Henri Toivanen tapasi heti ensimmäisenä päivänä tulevan avopuolisonsa. Hetki on jäänyt Toivaselle mieleen, mutta tuolloin tutorina toiminut Taru Puustjärvi ei muista kohtaamista. Hän keskittyi vastaanottamaan uusia ensimmäisen vuosikurssin opiskelijoita.
 Antti Karhunen / Yle
 Ammatillisia kursseja “sieltä täältä”
 Peruskoulun päättymisen jälkeen Toivanen halusi siirtyä mahdollisimman suoraviivaisesti työelämään. Hän koki, että harrastukset antoivat enemmän merkitystä omaan arkeen kuin koulunkäynti.
 Toivanen harrasti kuvataidetta, musiikkia ja kamppailulajeja, erityisesti nyrkkeilyä. Teki töitä ja matkusteli.
 Tästä huolimatta Toivanen oli hakenut opiskelemaan toiselle asteelle ja päätyi opiskelemaan ammatilliseen oppilaitokseen. Muutaman vuoden aikana hän vaihtoi useasti alaa ja suoritti kursseja “vähän sieltä täältä”.
 – Muistan kiinnostuneeni niistä opinnoista, jotka ammattikoulussa vastaavat lukiokursseja. En kuitenkaan vielä silloin edes harkinnut lukioon siirtymistä.
 Koska Toivanen ei valmistunut ammattiin, hänet ohjattiin nuorille tarkoitetulle työpajalle. Siellä mies työskenteli muun muassa autojen, tietokoneiden ja mainonnan parissa.
 Tämän jälkeen Toivanen kokeili vielä kerran ammatillisia opintoja, mutta koska ala ei vieläkään tuntunut oikealta, tulevaisuus oli edelleen opiskelun osalta auki.
 Los Angelesin yliopiston "paratiisi" kirkasti ajatuksen
 Vuodet kuluivat ja iän myötä Toivanen alkoi kiinnostua muun muassa yhteiskunnallisista asioista. Sen lisäksi pikkusisko,  Henrietta Toivanen , oli suorittanut lukio-opinnot ja sen jälkeen hän päätyi opiskelemaan Yhdysvaltoihin.
 Tuolloin 20-vuotias Toivanen matkusti tapaamaan Henriettaa, jonka luona suunnitelmat omasta tulevaisuudesta lopulta muuttuivat.
 Henrietta Toivanen opiskeli Los Angelesissa CMC:n (Claremont McKenna College) yliopistossa. Kuvassa on näkymä kampukselle. Henri Toivanen
 – Paikkahan on käytännössä jo pelkän ulkonäön perusteella paratiisi, mutta luulen, että nimenomaan ihmiset tekivät siellä minuun lopullisen vaikutuksen, Toivanen kertoo.
 Ensimmäinen vierailu Los Angelesissa kesti 3–4 viikkoa. Tänä aikana Toivanen koki ja näki enemmän kuin koskaan aikaisemmin elämänsä aikana. Muun muassa kiinnostus filosofiaan heräsi matkan aikana, kun Toivanen osallistui yliopiston filosofian luennoille.
 Samalla löytyi myös opiskelumotivaatio.
 Armeijasta oppia opiskeluun
 Vuotta myöhemmin, ennen lukio-opintoja, Toivanen kävi vielä armeijan. Sieltä hän kotiutui alikersanttina, jääkäriryhmänjohtajana. Armeija oli tärkeä ja mielekäs kokemus.
 Suorittessaan asevelvollisuuttaan Toivanen teki useita hyödyllisiä huomioita opiskelun, oppimisen ja käytännön suoritusten suhteen.
 Kotiuduttaan Toivanen palasi työelämään ja aloitti opiskelun ensin aikuislukiossa.
 – Suoritin siellä ensimmäisenä peruskoulukursseja.
 Opintojen edetessä kuitenkin selvisi, että oman päämäärän toteuttamista varten oli parasta siirtyä päivälukion puolelle.
 – Kun hain lopulta yhteishaussa Lyseoon, niin ajatus oli varmistaa itselleni paras mahdollinen pohja yliopisto-opintoja varten.
 "Se oli maksimisuoritus"
 Toivanen teki lukion eteen paljon töitä. Suurin osa työstä oli vapaaehtoista.
 Toivanen suoritti kolmen vuoden aikana 30 ylimääräistä kurssia. Hän halusi käydä lukion hyvin intensiivisesti ja saada siitä kaiken irti.
 – Tein myös avoimen yliopiston puolella psykologian kurssin. Sanotaan, että se oli maksimisuoritus.
 Toivanen päätti kirjoittaa parhaansa mukaan myös ylioppilaskokeen. Hän on lopputulokseen tyytyväinen.
 Todistuksen parhaimmat arvosanat, neljä laudaturia, tulivat filosofiasta, psykologiasta, äidinkielestä ja englannista.
 Pitkän matematiikan magna cum laude approbaturista (M) hän on ylpeä. Jos opiskelupaikka ei irtoa, hän aikoo korottaa arvosanaa vielä entisestään välivuoden aikana.
 Kirjoitusten jälkeen Toivanen on lukenut yhdessä avopuolison kanssa psykologian pääsykokeisiin. Puustjärvi on käynyt jo pääsykokeissa ottamassa tuntumaa kokeen sisältöön. Pariskunta toivoo pääsevänsä opiskelemaan Jyväskylän yliopistoon.
 Antti Karhunen / Yle
 Lauantaina on aika juhlia saavutusta. Kaikki vuodet Toivasen ydinperhe on tukenut nuoren miehen valintoja ja oman tien hakemista. Kukaan perheessä ei ole hämmästellyt tai ollut epäluuloinen suunnitelmien suhteen
 – Perheeltä saamani tuki on ollut ilmeinen tekijä myös hyvän opintomenestyksen taustalla.
 Ylioppilasjuhlien jälkeen on luvassa vielä palkinto: Toivanen ja hänen avopuolisonsa matkustavat lomalle Karibialle.

Henri Toivasen, 26, opiskelumotivaatio oli hukassa 7 vuotta, mutta nyt hän on ylioppilas huippuarvosanoin: “Se oli maksimisuoritus”


Summary: Sukupuolittuneet käytännöt ja asenteet voivat rajoittaa niin poikien, tyttöjen kuin muunsukupuolistenkin elämää.

Vaikka Suomi mainitaan usein mallimaana, on todelliseen tasa-arvoon vielä matkaa. Sukupuoli rajaa, ohjaa ja muullakin tavoin vaikuttaa hyvin monen nuoren elämään, sanoo Suomen ensimmäisen sukupuolisensitiivisyyteen keskittyvän kouluttajakoulutuksen koordinaattori  Tatu Tossavainen  Loisto setlementti ry:stä.
 Tossavainen vastaa muun muassa nuorisoalalla työskenteleville suunnatusta koulutuksesta, josta ensimmäiset kuusi ovat juuri valmistuneet viemään oppejaan käytäntöön eri puolille Suomea.
 Hänen mukaansa sukupuolisensitiivisyyttä on tuotu esille esimerkiksi varhaiskasvatuksen ja opetusalan ammattilaisten koulutuksessa. Kaikilla sektoreilla tekemistä olisi vielä, mutta nuorten parissa työskentelevät ovat tässä ehkä hieman takamatkalla.
 – Meillä sosiaalisen nuorisotyön puolella on sukupuolisensitiivisyydestä kokemusta jo kaksikymmentä vuotta, mutta laajemmin nuorisoalalla meillä on vielä paljon työtä jäljellä verrattuna siihen, että tasa-arvo ja yhdenvertaisuus ovat keskeisiä elementtejä nuorisolaissa, Tossavainen sanoo.
 Nyt valmistuneet kouluttajat työskentelevät esimerkiksi Tyttöjen taloilla ja aikuiskaveritoiminnan parissa sosiaalisessa nuorisotyössä pääkaupunkiseudun lisäksi Rovaniemellä, Kemissä, Kuopiossa, Joensuussa ja Turussa.
 Poikia saa sanoa pojiksi, mutta kaksijakoon ei jumita
 Mutta mitä sukupuolisensitiivisyys nuorisotyössä tarkoittaa? Halutaanko sukupuoli häivyttää? Saako Poikien talolle tulevia poikia sanoa pojiksi? Ei ja kyllä, vastaa yksi ensimmäisistä koulutuksesta valmistuneista, kemiläinen vapaaehtoistoiminnan koordinaattori  Matti Virtasalo .
 – Sukupuolisensitiivisyydellä ei pyritä häivyttämään sukupuolia vaan siihen, että löydetään tässä arjessa ja elämässä sukupuolittuneita käytäntöjä ja vaikutetaan niihin niin, että voitaisiin elää tasa-arvoisempaa elämää, Virtasalo sanoo.
 Käytännön esimerkiksi käy Virtasalon mukaan vaikkapa ompelijan ammatti.
 – On ihan ok, että alasta kiinnostunut nainen haluaa työskennellä ompelijana ja on onnellinen valinnastaan. Jos taas mies haluaisi ompelijaksi, mutta hänelle on sanottu että "pojat ei virkkukoukkuun koske", se ei oikein osu siihen yhdenvertaisuuden ja tasa-arvon ajatteluun mikä meillä on, Virtasalo sanoo.
 Tatu Tossavainen muistuttaa, että sukupuolisensitiivisyydessä ei silti jumittauduta perinteiseen tyttö-poika -kahtiajakoon.
 – On ilman muuta tärkeää, että tunnistamme myös sukupuolten moninaisuuden. Toiminta voi olla sukupuolisensitiivistä riippumatta siitä ovatko kohteena pojat, tytöt vai muunsukupuoliset.
 Sukupuolisensitiivisyys ei ota pois keneltäkään, vaan sen avulla voidaan rikastaa mahdollisuuksia kaikille, korostaa Tossavainen.
 – Halutaan avartaa nuorten mahdollisuuksia sukupuolen rajoittamatta.
 Sukupuolisensitiivisyys ei häivytä sukupuolta, vaan päinvastoin Sukupuolisensitiivisyys tarkoittaa sukupuolittuneiden käytäntöjen ja asenteiden näkyväksi tekemistä ja kriittistä tarkastelua. Se ei ole sama kuin sukupuolineutraalius, jossa sukupuoli esimerkiksi jätetään huomioimatta tai tehdään näkymättömäksi. Tavoitteena on mahdollistaa nuorille kokeminen, itseilmaisu ja kasvaminen sukupuolen rajoittamatta mahdollisuuksia. Suomen ensimmäiset sukupuolisensitiivisyyden kouluttajat valmistuivat Loisto setlementin koulutuksesta toukokuussa.
 "Pienilläkin kohtaamisilla on iso merkitys"
 Rovaniemen Tyttöjen talon johtajan  Tiina Lappalaisen  mukaan erityisesti koulutuksessa nousi esiin sukupuolen huomioonottavan kohtaamisen merkitys. Lappalainen on myös yksi ensimmäiseen koulutukseen osallistuneista.
 – Pienilläkin kohtaamisilla on iso merkitys: miten sinua katsotaan, mitä sinulle viestitään, joudutko salaamaan jotain itsessäsi tai vastaavasti korostamaan jotain, Lappalainen konkretisoi.
 Hänen mukaansa esimerkkeihin epätasa-arvosta erityisesti asenteiden tasolla törmää työarjessa jatkuvasti.
 – Ei ole kauaakaan, kun tapasin nuoren naisen jota ei haluttu päästää kesätöihin metsänistutukseen pienuutensa ja heikkoutensa vuoksi, vaikka hänen pikkuveljensä kelpasi samoihin töihin ja naisella oli samasta työstä kokemusta jo muualta, kertoo Lappalainen.
 Loisto setlementin kehittämä koulutus jatkuu tänä vuonna vielä syksyllä. Sen jälkeen maahan on saatu ensimmäiset 18 ammattilaista jakamaan oppejaan sukupuolisensitiivisestä ajattelusta. Ainakin pohjoisessa koulutukselle on kysyntää ja tarvetta nuorisotyötä tekevien keskuudessa, uskoo Lappalainen.
 – Käytännössä meillä muuttuu vapaaehtoistemme koulutuksen sisältö hieman. Teemme jo nyt oppilaitosyhteistyötä, ja koulutamme eri alojen ammattilaisia, mutta haluaisimme tehdä sitä vielä laajemmin ja kattavammin, Lappalainen suunnittelee.
 Aiheesta voi keskustella klo 22 saakka.
 Lue myös:
 Ahtaat sukupuoliroolit kaventavat yhä monien poikien elämää – Poikien Puhelin haluaa moninaistaa miehen mallia: "Itsekin välillä hämmästyn, miten paljon erilaisuus vielä häiritsee osaa pojista"
 Suomessa on vallalla yhä jako naisten ja miesten töihin – katso, miten alat ovat juuttuneet sukupuoliin
 Railey, 6, ja Aurora, 4, ovat sukupuolineutraalin päiväkodin kasvatteja – “Moni luulee, että haluamme tehdä lapsista homoseksuaaleja"

He ovat Suomen ensimmäiset sukupuolisensitiivisyyden kouluttajat, ja tätä he tekevät: "Ei pyritä häivyttämään sukupuolia"


Summary: Porvoossa kirkko otti ohjat omiin käsiinsä.

Vaikka lämmitysöljyn katkut ovat Porvoon tuomiokirkolla historiaa, kirkkokansan ei tarvitse värjötellä viluissaan. Alkoholipitoinen neste kiertää maalämpöputkissa 300 metrin syvyydessä kirkkomaalla, ja puskee maan lämpöä penkkirivien alla olevista pattereista.
 Puolen vuoden käytön aikana kokemukset ovat olleet lupaavia. Tuomiokirkon maalämpökeskuksessa yksi watti sähköä tuottaa neljä wattia lämpöä.
 Kirkon tekniikasta vastaavat kiinteistö- ja hankintapäällikkö  Dan Tallberg  ja toimitilainsinööri  Timo Kraufvelin  kehaisevat, että kaikkialla ei näin hyviin hyötysuhteisiin päästä.
 – Tehokkuuskerroin on selvästi paremman puolella kuin mitä mietittiin aikanaan, Tallberg sanoo.
 Kirkon energiaremontti vähentää kirkon hiilidioksidipäästöjä arviolta noin 80 tonnia, mikäli maalämpöjärjestelmä käyttää uusiutuvaa sähköä. Suomalaisen keskimääräiset päästöt asumisesta eli lämmityksestä, sähköstä ja käyttövedestä ovat noin 3,4 tonnia vuodessa. Vaikutus on karkeistaen sama kuin noin 23 kotitaloutta olisi vaihtanut öljylämmityksen maalämpöön.
 Porvoon tuomiokirkko sai huhtikuussa Suomen ympäristökeskukselta kuukauden päästövähentäjä -palkinnon. Maalämpöjärjestelmä tuo helpotusta myös kesän helteisiin, koska sen tuottamaa energiaa voi käyttää myös tilojen viilentämiseen ja kosteuden hallintaan. Ville Tapio / Yle
 Suomen kunnat ja kaupungit liittyvät ennätystahtiin kohti hiilineutraaliutta tavoittelevien joukkoa
 Porvoon tuomiokirkko on hyvä esimerkki siitä, miten Suomen kunnissa pyristellään nyt kilvan eroon päästöistä.
 Tänä vuonna hiilineutraaliutta tavoittelevien hinku-kuntien joukkoon on liittynyt jo kahdeksan uutta kuntaa: Ylöjärvi, Nokia, Pirkkala, Kouvola, Parkano, Tampere, Kotka ja Orivesi. Suurimpina kasvun vuosina 2013 ja 2014 koko vuoden aikana liittyi yhdeksän kuntaa kumpanakin vuonna.
 – Tänä vuonna näyttää siltä, että mennään tästä ohi, sanoo Hinku-verkoston alulle pannut ja sen johtajana toimiva Suomen ympäristökeskuksen professori  Jyri Seppälä .
 Lisäksi 14 kuntaa miettii parhaillaan liittymistä tai on jo tehnyt esimerkiksi valtuustoaloitteen asiasta.
 Niin sanottuja hinku-kuntia on nyt 52. Suomessa on kaikkiaan 311 kuntaa.
 Tiedonhankinta: Jenni Frilander / Yle
Grafiikka: Tanja Ylitalo / Yle
 Viidesosa suomalaisista pian hiilineutraaleja?
 Suomalaisista noin 1,3 miljoonaa asuu nyt hinku-kuntien alueella. Oman asuinkunnan tiukat päästövähennystavoitteet koskettavat siis noin 20 prosenttia suomalaisista.
 Toistaiseksi nämä suomalaiset eivät ole Seppälän mukaan huomanneet kovia ilmastotavoitteita omassa arjessaan, ainakaan niin että se olisi häirinnyt heidän elämäänsä.
 – Toivon mukaan jatkossa he näkevät ilmastotoimet helpompina ja halvempina, Seppälä sanoo.
 Porvoon tuomiokirkon toimet toteuttavat myös Suomen evankelisluterilaisen kirkon Hiilineutraali kirkko 2030 -ohjelmaa. Siinä kirkko on sitoutunut sekä kansalliseen että kansainväliseen työhön ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi. Ohjelmassa suositellaan öljylämmityksestä luopumista vuoteen 2025 mennessä.
 – Olemme siis siinä suhteessa aikaamme edellä, Tallberg sanoo.
 Hinku-kunta Haminassa edistetään pyöräilyä. Hamina kuuluu myös Pyöräilykuntien verkostoon. Sanni Harmanen / Yle
 Miksi moinen hinku hiilineutraaliksi?
 Pariisin ilmastosopimus ja EU:ssa yhteisesti sovitut päästövähennystavoitteet ajavat Suomen kuntia toimimaan ilmastonmuutoksen hillitsemiseksi.
 Hiilineutraalius kertoo kunnan olevan myös vastuullinen, mikä parantaa kunnan imagoa.
 – Meillä on yhä enemmän sellaisia päättäjiä, jotka haluavat nähdä kaupunkiensa toimivan vastuullisesti ja olevan edelläkävijöitä ilmastonmuutoksen hillinnässä, Seppälä sanoo.
 Suomen ympäristökeskuksen professorin Jyri Seppälän mukaan suurimpia ja nopeimpia päästövähennyksiä kunnissa voidaan tehdä muuttamalla energiantuotanto vähäpäästöiseksi. Ville Tapio / Yle
 Seppälä arvelee, että ilmastonmuutoksen suuri painoarvo poliittisesssa keskustelussa on myös kannustanut sellaisia kuntapäättäjiltä, jotka ovat olleet epävarmoja, että lähdetäänkö kunnianhimoisia päästövähennyksiä tavoittelemaan.
 – Myös yleinen ilmastoherätys tarkoittaa sitä, että valtion on satsattava tähän asiaan ja kunnat eivät ole enää yksin, Seppälä sanoo.
 Hinku-verkostossa kunnat oppivat toisiltaan parhaita päästövähennyskeinoja. Verkosto antaa myös keskitettyä tukea kunnille ilmastotoimissa.
 Siksi Porvookin vuonna 2014 liittyi verkostoon.
 – Hinku-verkostosta saa muiden kuntien tuen ja jaettua kokemuksia, sanoo Porvoon kaupungin kestävän kehityksen asiantuntija  Sanna Päivärinta .
 – Luomme myös positiivista kysyntää ilmastomyönteiselle teknologialle, Seppälä sanoo.
 Porvoon kaupungin kestävän kehityksen asiantuntija Sanna Päivärinta pitää merkittävänä sitä, että Suomen ympäristökeskus laskee hinku-kunnille päästölaskelman, jolloin Porvookin saa tietoa alueellisesta tilanteesta ja sitä voi vertailla kansallisella tasolla. Ville Tapio / Yle
 Tähän mennessä hinku-kunnat samalla viivalla muiden kanssa
 Hinku-kunnat ovat sitoutuneet vähentämään kasvihuonekaasupäästöjään 80 prosenttia vuoteen 2030 mennessä vuoden 2007 tasosta.
 Se on kaksinkertainen verrattuna muihin Suomen kuntiin ja Suomen valtioon, jonka tavoite on vähentää päästöjään 40 prosenttia vuoteen 2030 mennessä vuoden 1990 tasosta.
 Tavoite on kova. Miten siihen oikein päästään?
 – Jos lähtökohta on se, että käytetään kivihiiltä tai turvetta energiantuotannossa, niin saavutetaan aika nopeasti merkittäviä päästövähennyksiä, Seppälä arvioi.
 Ainakaan tähän mennessä hinku-kunnat eivät ole onnistuneet juuri muita kuntia suurempiin päästövähennyksiin.
 Hinku-kunnat ovat onnistuneet vähentämään päästöjään keskimäärin noin neljänneksen eli 25 prosenttia 10 vuoden aikana. Se on vain parisen prosenttia enemmän kuin muut Suomen kunnat keskimäärin.
 Vuonna 2016 hinku-kuntien päästöt nousivat hieman, mutta vähemmän kuin muualla Suomessa. Osassa kunnista päästöt jopa vähentyivät.
 Hinku-kuntien kasvihuonekaasupäästöt nousivat hieman vuonna 2016, mutta pidemmän ajan trendi on laskeva. Tuoreempia lukuja päästöistä saadaan vuoden 2019 lopulla, kun laskentajärjestelmän uusiminen valmistuu Suomen ympäristökeskuksessa. Tiedonhankinta: Jenni Frilander / Yle
Grafiikka: Tanja Ylitalo / Yle
 Kuntakohtaiset erot päästökehityksessä ovat suuria.
 –Niissä kunnissa, joissa ei ole suurta päästövähennyskohdetta, lopputuloksen on synnyttävä pienistä puroista, Seppälä sanoo.
 Suurimpia vähennyksiä on saatu luopumalla kaukolämmössä fossiilisista
 Kunnat pyrkivät vähentämään ilmastopäästöjään esimerkiksi lisäämällä uusiutuvan energian käyttöään ja parantamalla energiatehokkuuttaan. Kunnat kannustavat myös paikallisia yrityksiä ja asukkaita ilmastotekoihin.
 Suurimpia keinoja tähän mennessä ovat Seppälän mukaan olleet kaukolämmön muuttaminen vähäpäästöisemmäksi. Käytännössä se on tarkoittanut kuitenkin siirtymistä jonkun muun kuin kivihiilen polttamiseen, kuten puun tai muun biomassan, esimerkiksi pellettien.
 – Jos puun poltolla hiilinielut alkavat pienentyä, niin olemme väärällä polulla. Puun energiakäytössä on oltava kohtuus, Seppälä sanoo.
 Seppälän mielestä lämmityksen sähköistäminen esimerkiksi lämpöpumpuilla on seuraava askel.
 – Sähkö on energiamuoto, joka pystytään muuttamaan päästöttömäksi mahdollisimman helposti. Sillä on mahdollisuus korvata fossiilista polttoainetta.
 Myös energiatehokkuus on tärkeässä roolissa.
 – Pidemmällä tähtäimellä tähän on pakko ottaa uusia keinoja, kuten materiaalitehostuminen ja jakamistalous tai miten nieluja pystytään vahvistamaan alueella, Syken Seppälä sanoo.
 Öljylämmityksen savupiippu nököttää Porvoon tuomiokirkon pihan laidalla nyt tyhjän panttina. Tähän vuoteen asti öljylämmitykseen paloi 30 000 litraa öljyä vuodessa. Sen savut tuprusivat matalasta piipusta kirkossa kävijöiden ylle, ja hiilidioksidipäästöt ylemmäs ilmakehään. Ville Tapio / Yle
 Kirkolla haettiin säästöjä, hinku-kunnatkin saavat rahaa ilmastotoimiinsa
 Porvoon seurakuntayhtymässä idea maalämmöstä lähti liikkeelle, kun mietittiin säästöjä lämmityskuluihin.
 – Oli isot kiinteistön ylläpitokulut, niin lähdettiin esittämään maalämpöä, Tallberg sanoo.
 Porvoon seurakuntayhtymä ei havittele kuitenkaan nopeita säästöjä noin 350 000 euroa maksaneesta maalämpöremontista.
 – Hyvä, jos alle 10 vuoteen menee takaisinmaksuaika. Se varmasti toteutuu, jos ei yleinen kustannustaso muuten nouse, Tallberg sanoo.
 Hinku-kunnat saavat rahaa esimerkiksi uuteen tutkimus- ja kehittämistoimintaan muun muassa EU:sta.
 – Nyt on esimerkiksi kuuden vuoden EU Life-hanke, jolla tukea voidaan kanavoida uudella tavalla, Seppälä sanoo.
 Kiinteistö- ja hankintapäällikkö Dan Tallbergin (oik.) on helppo hymyillä. Hänen lähes 10 vuotta sitten alulle panemansa idea maalämpöön siirtymisestä Porvoon tuomiokirkossa on toiminut moitteettomasti. Toimitilainsinööri Timo Kraufvelin (vas.) sanoo, että maalämpökeskusta ei ole tarvinnut puolen vuoden käytön aikana huoltaa mitenkään, vain vähän näpytellä säätöjä. Ville Tapio / Yle
 Porvoossa liikenne on kovin pala
 Kirkon luopuminen öljylämmityksestä merkitsee paljon Porvoolle, vaikka öljylämmityksen osuus on vain noin neljä prosenttia alueen kokonaispäästöistä.
 – Porvoon kaupunki ei pääse hiilineutraaliuteen vain omilla toimenpiteillään, joten kyllä tällä on suuri merkitys. Tämä on loistava esimerkki siitä, että miten muutkin voivat tukea tätä tavoitetta, Päivärinta sanoo.
 Porvoossa 80 prosentin päästövähennyksiin aiotaan päästä kirkon maalämmön lisäksi keskittymällä hankintoihin, rakennuksiin, liikenteeseen, kiertotalouteen, matkailuun ja ihmisten ilmastotietoisuuden lisäämiseen. Myös hiilinieluja ja -varastoja sekä päästökompensaatiomekanismeja on mietitty.
 Porvoossa niin kuin monessa muussakin kunnassa liikenne aiheuttaa valtaosan päästöistä.
 – Siinä on eniten sitä vähennysvaraa, mutta se on myös yksi haastavimmista vähennyskohteista, Päivärinta sanoo.
 Porvoo aikoo panostaa myös kevyen liikenteen väyliin sekä hankkia kaupunkipyöriä ja yhteiskäyttöisiä sähköautoja.
 – Se jää sitten asukkaiden vastuulle, ottavatko he nämä mahdollisuudet käyttöönsä.
 Nykyaikaista taajamajunaa Porvooseen saadaan vielä odotella. Sellaista ovat porvoolaispäättäjät kuitenkin ehdottaneet.

Yli miljoona suomalaista on tuplasti kovempien päästövähennysten piirissä kuin muut – Suomen kunnat ja kaupungit pyrkivät nyt ennätystahtiin hiilineutraaleiksi


Summary: Lapin luonnon roskaaminen turhauttaa vuodesta toiseen eikä ratkaisuja asialle tunnu löytyvän.

Vuosittain sulavan lumen alta ympäristöstä paljastuu ruma näkymä. Katujen varret, maanteiden levähdyspaikat ja ojan pohjat täyttyvät muovisista käärepapereista, tupakan tumpeista ja metallisista purkeista.
 Ihmisen jättämät roskat täytyy toisen ihmisen kerätä yksitellen maastosta. Ympäri Ylä-Lappia järjestetäänkin joka kevät erilaisia siivoustapahtumia, joissa vapaaehtoiset siivoavat kotipaikkakuntansa ympäristöä.
 Ivalolainen  Hannele Pitkänen  yhdisti siivoustalkoilun lauantain ulkoiluun. Ivalon kylä on Piirosen mielestä muuten todella siisti, mutta roskia leviää ympäriinsä tuulen mukana.
 – Minua ärsyttää roskaaminen. Ei minulla sinänsä ole mitään tiettyä roskaa vastaan, mutta oman ja toisten elinympäristön pilaaminen ärsyttää. Ja varsinkin täällä pohjoisessa, jossa luonto on herkkää ja lähellä, kertoo Pitkänen.
 Hannele Pitkänen toivoo, että jokainen ottaisi enemmän vastuuta puhtaasta luonnosta.  Sara Wesslin / Yle
 Mikromuovia ja kemikaaleja – pieni tupakantumppi on ongelma suuri luonnolle
 Roskaaminen on maailmanlaajuinen ongelma eikä siltä olla vältytty myöskään Suomen Lapin luonnossa. Roskat eivät vain rumenna maisemakuvaa,  vaan vaikuttavat laajasti myös luontoon ja eläimiin.
 Tupakka-askit ja tupakantumpit ovat yleinen näky keskellä pohjoisen luontoa. Sara Wesslin / Yle
 Esimerkiksi tupakantumppeja päätyy vuosittain miljardeja luontoon.  Maailman yleisimmäksi roskaksi todettu tupakantumppi  eli filtteri luokitellaan muoviksi, joka sisältää myrkyllisiä kemikaaleja. Tupakantumppi ei maadu, vaan hajoaa hitaasti mikromuoveiksi.
 Myös Ivalon siivoustalkoiden järjestäjä on huolissaan nimenomaan tupakantumppien määrästä.
 – Tupakantumppia voi sanoa kaikista näistä roskista hankalimmaksi ja myös hankalimmaksi kerättävänä, kertoo  Ilkka Roininen .
 Inarin luonnonystävät ry on järjestänyt nyt viidettä kertaa siivoustalkoita Inarin kunnan kylillä. Roskat vähenevät onneksi vuosi vuodelta, iloitsee puheenjohtaja Ilkka Roininen. Sara Wesslin / Yle
 Inarin luonnonystävät -yhdistyksen puheenjohtaja Ilkka Roininen uskoo, että ihmisillä ei ole tarpeeksi tietoa siitä, millaisia vaikutuksia roskilla on luontoon pitkällä aikavälillä.
 – Emme elä täällä pohjoisessakaan missään lintukodossa: roskia löytyy jo esimerkiksi Huippuvuorilta isoja määriä, vaikkei siellä ole paljoa asutusta, pohtii Roininen.
 – Roskat kulkeutuvat luontoon ihmisten mukana. Tälle pitäisi löytää toimivia ratkaisuja, hän jatkaa.
 Maanteiden levähdyspaikat muuttuneet kaatopaikoiksi Lapissa
 Huolimaton roskaaminen on yleinen ongelma Lapin maanteiden varsilla. Esimerkiksi Käsivarren suosittujen levähdyspaikkojen kunto ja häikäilemätön roskamäärä nousee jopa raivon aiheeksi joka kesä.
 Ruijantien parkkipaikalta leviää runsaasti muun muassa muoviroskaa muualle ympäristöön. Vesa Joona / Ely-keskus
 Enontekiöläinen  Minna Näkkäläjärvi  on väsynyt jokavuotiseen luonnon turmeluun. Erityisesti Ruijantien levähdyspaikka muuttuu keväisin kaatopaikaksi. Roskat leviävät tuulen mukana äyräitään täynnä olevista jäteastioista lähiympäristöön.
 – Se näyttää ihan järkyttävältä! Parkkipaikalla on roskia levinnyt ympäri jänkää, ja jäteastiaa ei ole tyhjennetty. En ymmärrä, miten se on edes mahdollista. Paljon puhutaan merten roskaamisesta, mutta ihan samalla tavalla täälläkin tämä ilmiö näkyy, kertoo Näkkäläjärvi.
 Näkkäläjärvi kertoo roskausongelman kestäneen jo pitkään, eikä jäteastioita ole tyhjennetty tarpeeksi usein.
 – Kai nyt näitä pitäisi tyhjentää useammin, kun roskaa kertyy niin paljon. Jos jäteastioita täytyy olla tienvarsilla, niin kyllä niistä tulee huolehtia myös paremmin, kysyy Näkkäläjärvi.
 Roskaaminen aiheuttaa päänsärkyä viranomaisillakin – "Yksi ratkaisu on jäteastioiden poistaminen"
 Tunturi-Lapin aluevastaava  Vesa Joona  Lapin ELY-keskuksesta on myös harmillisen tietoinen Enontekiön alueen roskausongelmasta. Hän vakuuttaa, että urakoitsijat lähtevät pian siivouskierrokselle.
 Hän osoittaa syyttävällä sormella niin rekkakuskeja kuin kotitalouksia. Levähdyspaikkojen roskaisuus on lisääntynyt rekkaliikenteen lisääntyessä.
 – Kyllä se siltä näyttää, että pysähdys- ja levähdyspaikkoja on talven aikana käytetty. Roskaa on todella paljon ja osa paikoista on aika ryötässäkin kunnossa. Varsinkin sellaisissa paikoissa, jotka on vähän syrjässä tiestä, ei ilman kumisaappaita kehtaa luiskaan lähteä kävelemään. Se on yleinen käymälä ja roskavarasto, kuvailee Joona.
 Vesa Joona / Ely-keskus
 Alati lisääntyvä roskan määrä turhauttaa eikä suoria ratkaisuja löydy Lapin Ely-keskukseltakaan. Levähdyspaikkojen jäteastioihin ja niiden edustalle ei päädy vain matkailijoiden roskat, vaan sinne kantautuvat Joonan mukaan myös kotitalousjätteitä.
 – Sinne kannetaan kaikki, mitä kotoa sattuu löytymään. Autoilijan roskia on vain murto-osa noista, että kyllä sinne jonkun täytyy niitä kantaa. En tiedä, mitä tälle tekisi, harmittelee Joona.
 Joonan mielestä yksi ratkaisu voisi olla, että isot jäteastiat poistetaan niiltä alueilta, joissa ei ole asutusta.
 – Kun jäteastioita on teiden varsilta poistettu, ovat ne siisteytyneet siinä mielessä, että sinne ei ole niin paljon kannettu kiinteistöjätettä, pohtii Joona.

Välinpitämättömyys on yksi suuri syy ihmisten roskaamiselle –  törkyiset levähdyspaikat ja kylän raitit raivostuttavat Ylä-Lapissa vuosittain


Summary: Tiina tutkii jatkuvasti ympäristöään ja haluaa muuttaa kauneusihanteita, Aleksi jätti koulun kesken ja meni keikalle, Janne ei muista elämää ilman jääkiekkoa.

Kymmenilletuhansille nuorille kevät on tulevaisuuden kannalta ratkaisevaa aikaa: on päätettävä, mihin koulutukseen hakee ja toisaalta saako haluamansa opiskelupaikan. Monissa kodeissa jännitetään vielä muutamia viikkoja, sillä esimerkiksi toisen asteen opiskelijavalinnoista kerrotaan aikaisintaan kesäkuun puolivälissä. Joillakin polku kohti unelmaa voi alkaa pian, toisilla matka vaatii muutaman harha-askeleen. Pyysimme kolmea oman alansa ammattilaista kertomaan, kuinka heidän unelmistaan tuli totta.
 Tiina Lamberg: Mikään ei lannista tahtoani
 Ihmisten kasvot ovat kiehtovia. Tiesin suuntautuvani luovalle alalle, koska kauneus, muoti, taide, maalaaminen ja piirtäminen on aina kiinnostanut. Näin jälkikäteen ajatellen on maailman luonnollisin asia, että juuri tähän minun kuuluikin ajautua ja tässä minun kuuluu olla. Meikatessani koko muu maailma häviää ympäriltä ja elän hetkessä. Se tila on tavoittelemisen arvoinen, kaikki tuntuu silloin aidolta, rehelliseltä ja oikealta.
 Olin pitkään unelmoinut meikkikoulusta, mutta se ei ollut taloudellisesti mahdollista. Kun lopulta kuitenkin pääsin aloittamaan opinnot, jätin koulun pian kesken. Koulu murhasi kaiken, mihin uskoin. Opetus oli rajoittunutta ja kaavoihin kangistunutta. Opettelimme esimerkiksi tunnistamaan erilaisia kasvojen muotoja, joista täydellinen ovaali oli ainoa oikea. Siihen piti pyrkiä kasvojen muotoja muokkaamalla. Minun oli ja on edelleen vaikea ymmärtää tuota "ainoaa oikeaa" kauneusihannetta, johon jokainen olisi pitänyt änkeä. Olin todella kiinnostunut meikkaamisesta ja kaikesta mitä meikillä voi tehdä, mutta tuo opetuksen ajatus persoonan hävittämisestä oli minulle todella vaikea ajatus. Mielestäni tuo ajattelutapa on syy, miksi käsitys kauneudesta on edelleen todella rajoittunutta, ja mikä puolestaan aiheuttaa niin monelle pahaa oloa.
 Kaikki katoaa ympäriltä, kun meikkitaiteilja Tiina Lamberg meikkaa asiakasta.  Ville Välimäki / Yle
 Viime vuonna opiskelin Lontoossa ja Yhdysvalloissa. Verkostoituminen globaalisti muiden muotialan ihmisten kanssa on erittäin tärkeää, jos aikoo pärjätä. Usein kansainvälisiin projekteihin työllistytään niin, että ensin ollaan avustajana jonkun toisen opissa ja jos homman hoitaa hyvin, saattaa häneltä saada suositukset eteenpäin. Tapaamisia pitää hommata paljon - valokuvaajien, stylistien, designereiden ja agenttien kanssa. Jokaiselle pitää tarjota itsestään jotain spesiaalia, mitä muut eivät vielä ole tarjonneet, jotta he kiinnostuisivat ja ehkäpä joskus tarjoaisivat töitä. Kaikkein arvokkain oppi omalla alallani tulee edelleen kisällitoiminnasta.
 Vanhempani eivät ikinä yrittäneet ohjata tai työntää perinteisiin ammatteihin. He kannustivat itsensä työllistämiseen luovasti ajatuksella, että millä vain haluamallaan voi työllistää itsensä. Minulle on tärkeää, että olen tehdessäni onnellinen ja minulla on siihen intohimo.
 Epäilijöitä on riittänyt matkan varrella roppakaupalla. Olen itsekin epäröinyt valitsemaani tietä ja unelmaani, mutta lopulta olen huomannut syvällä sisimmässäni uskovani itseeni ja käden jälkeeni. Lyttääjät taas eivät voi tietää, mitä olen suunnitellut ja tekemässä, joten heidän epäilynsä ei oikeastaan perustu yhtään millekään.
 Meikkiala on erittäin kilpailtu. Tätä työtä ei voi ajatella vain työnä. Se tulisi liian raskaaksi, koska työtunteja ei voi laskea. Olen töissä aina ja opiskelen lisää koko ajan. Haen jatkuvasti inspiraatiota ja näkökulmia ympäristöstäni, elän ja hengitän työtäni. Joskus mietin, että helpommallakin voisi päästä. Rakastan jatkuvaa itseni haastamista. Jos yritän joskus tehdä vähän vähemmän, huomaan tylsistyväni. Unelmaan pääseminen vaatii niin kovaa tahtoa, että mikään tielle sattunut ei voi lannistaa. Pitää olla uskoa, tinkimättömyyttä ja maailman suurin intohimo, mistä ammentaa. Jos nuo ovat olemassa, ei ole mitään estettä unelmien täyttymiselle.
 Aleksi Aromaa: Tärkeää on kuunnella sydäntään
 Kämpälle ilmestyi basso - valkoinen Fender jazzbasso. Siinä se nojaili kiiltävänä, lähes käyttämättömänä rumpusetin vieressä. Neljä kieltä, joilla voi hallita aikaa, säveltä ja rytmiä. Olin myyty ajatukselle, että pystyisin yhdistämään laulun melodisen ajattelun ja tuottamaan rytmiä samanaikaisesti. Siitä alkoi lähes maaninen harjoittelu ja musiikin kuuntelu. Ostin kaikki The Policen ja Stingin yhtyeen levytykset hyllyyn. Levyjen päälle soitin bassot ja lauloin biisin kerrallaan 13-vuotiaan innolla, kunnes sain molemmat osa-alueet yhdistettyä.
 17-vuotiaana olin tehnyt keikkoja jo parin vuoden ajan ja koin, että osaan laulaa ja esiintyä ja olisi hauska tutustua myös teatterin tekemiseen. Hämeenlinnan Teatteriin haettiin silloin avustajia Täällä Pohjantähden alla -musikaaliin. Sain avustajan paikan ja pienen roolin näytelmästä. Huomasin nauttivani suunnattomasti siitä, että saan uppoutua tarinaan, tehdä tekstistä elävää, pukea jonkun toisen saappaat jalkaani ja leikkiä mielikuvitusmaailmassa.
 En käynyt lukiota loppuun. Menin keikalle. Töitä oli ilmaantunut niin paljon, että päädyin tilanteeseen, jossa pohdin riittääkö aikani kaikkeen. Piti tehdä valinta ja valitsin musiikin ja teatterin. Ajattelin, että kouluttaudun myöhemmin ja niin teinkin. Valmistuin Kööpenhaminasta laulajaksi 2012 ja samaan aikaan tein toisen asteen tutkinnon Pop & Jazz konservatoriolla Helsingissä.
 Muusikko-näyttelijä Aleksi Aromaalle työstä on tullut osa minuutta.  Ville Välimäki / Yle
 En oikein osaa sanoa tarkkaa hetkeä, milloin harrastuksesta tuli ammatti, milloin unelmani tuli todeksi. Jossakin vaiheessa huomasin tekeväni enemmän sellaisia keikkoja ja töitä, joista maksettiin palkkaa. Silloin varmaankin pohdin, olisiko näistä töistä mahdollista saada oikeasti elanto. Musiikista ja teatterista tuli elämäntapa. Muu arki muotoutui näiden töiden ympärille, työni on osa elämääni, minuuttani.
 Suurin tuki on tullut uran varrella perheeltäni, veljeltäni ja kollegoilta sekä tietysti yleisöltä. Epäilijöitä ja neuvojia on mahtunut matkan varrelle monia, ja heihin törmää edelleen. Tärkeää on ollut oman suunnan löytäminen ja päämäärään uskominen. Heikkoja hetkiä on ollut oman pään sisällä ja on varmasti jatkossakin. Aika ajoin kyseenalaistan omaa osaamistani ja harkitsen alan vaihtoa. Kaikki kuuluu prosessiin. On ylä- ja alamäkiä, yksinäisiä hetkiä, itsensä ja tavoitteidensa punnitsemista, suunnan vaihtamista, itsestä riippumattomia muutoksia. Tärkeää on kuunnella sydäntään, tarkkailla ja pohtia tilannetta säännöllisin väliajoin, onko tämänhetkinen suunta se, mihin haluan pyrkiä, ja kuinka se palvelee omia tavoitteitani? Onko jotain, mitä voisin tehdä toisin?
 Intohimo musiikkiin ja esiintymiseen on säilynyt, enkä voisi kuvitella tekeväni mitään muuta työkseni. Oma tekeminen kehittyy, kun itse kasvaa. Alani on sellainen, ettei siinä voi olla koskaan valmis. Tärkeää on uskoa omaan näkemykseensä ja pysähtyä välillä tarkastelemaan itseään ja tavoitteitaan hiukan etäämmältä. Kaikki ei tapahdu heti. Pienikin askel on askel eteenpäin, kun kulkee rohkeasti tavoitteitaan kohti.
 Janne Lahti: Jos hommaa ei rakasta, tie on raskas
 15-vuotiaana en mahtunut Hämeenlinnan Pallokerhon B-junioreiden ykkösjoukkueeseen. Takaportin kautta pääsin kuitenkin yhteen harjoitusotteluun pelaamaan, tein maalin ja sitä kautta pääsin kuin pääsinkin kesätreeneihin mukaan. Suurin osa joukkueesta harjoitteli kahdesti päivässä, aamulla ja illalla. Minun vanhempani puolestaan laittoivat minut kesätöihin naulalevytehtaalle. Työpäivän jälkeen isä ajoi minut Riihimäeltä Hämeenlinnaan iltatreeneihin. Kun muu joukkue lähti viettämään treenien jälkeen vapaa-aikaa, minä tein itsekseni aamulla väliin jääneet harjoitukset.
 Tiesin koko ajan, että osaan kyllä pelata, mutta fysiikka oli iso ongelma. Yläkouluikäisenä olin meidän ikäluokan parhaita, mutta sitten jäin kasvussa jälkeen ja sitten taas kasvoin vähän liian nopeasti eikä kroppa totellut. Olin kuitenkin täysin valmis tekemään isosti töitä fysiikan eteen enkä varmaan koskaan epäillyt kykyjäni. Isä puhui joskus vähätellen, mutta en ole vieläkään varma, oliko se psyykkausta vai uskonpuutetta. Joka päivä isä kuitenkin kuskasi hallille ja kauden aikana sain keskittyä vain pelaamiseen ja kouluun. Muusta ei tarvinnut huolehtia.
 En edes muista aikaa, jolloin jääkiekko tai luistelu ei olisi ollut elämässä mukana. Vasta myöhemmin olen ymmärtänyt, että juuri kilpaileminen, itsensä kehittäminen ja oppiminen saivat minut innostumaan jääkiekosta. Se olisi voinut olla joku muukin juttu, mutta sattuman kautta jääkiekko valikoitui omaksi lajiksi ja hyvä niin.
 Niin kauan kuin muistan, olen suhtautunut jääkiekon pelaamiseen tosissani. Se ei ole ollut pelkkä harrastus, vaan alusta asti tähtäsin johonkin. Ensimmäisessä haastattelussani voitetun korttelikiekkomestaruuden jälkeen sanoin haluavani SM-liigaan.
 Janne Lahden riemua maalin jälkeen HPK:ssa vuonna 2016. Tomi Hänninen
 Valmentajani Timo Lehkonen B-junioreista aina liigaan asti on ollut perheen ulkopuolelta iso apu ja suurin syy, miksi minusta tuli ammattipelaaja. Timo näki ilmeisesti minussa potentiaalia ja hirveän halun tehdä töitä. Harjoittelin kesän Timon ohjeiden mukaan ja kehityin valtavasti. Älysin, että tätä valmentajaa kannattaa kuunnella, vaikka teini-ikäisille jätkille valmentajan ohjeiden noudattaminen ei kovin coolia ollutkaan. Minua ei kuitenkaan kiinnostanut siinä vaiheessa elämää mikään muu kuin, että kehityn jääkiekkoilijana. Timo Lehkonen oli toisin sanoen minulle väline päästä tavoitteeseen ja olin päättänyt repiä siitä kaiken tiedon ja hyödyn irti.
 Jos hommaa ei täysin rakasta, on tie todella raskas. Viime syksynä loukkaannuin enkä ole päässyt jäälle aikoihin. Lähes koko viime kausi työni oli polkea kuntopyörää. Sitäkin pitää rakastaa, vaikka loukkaantumiset ovat itsellä se asia, joka painaa intohimoa alaspäin. Tämä kausi jäi viimeisekseni, koska jalkani ei tule kuntoon. Oli kuitenkin upeaa päättää ura Suomen mestaruuteen. Joukkue, joka voitti mestaruuden toukokuussa oli ehkä sitoutunein ja urheilullisin ryhmä, jossa olen ollut mukana. Vaikka itselläni oli todella vaikeaa ja tiesin etten pysty enää pelaamaan, oli todella hienoa olla mukana. Tällaisia joukkueita syntyy harvoin.
 Olen aina ajatellut, että ei ole mitään syytä olla uskomatta omaan unelmaansa. Mitään hirveää ei tapahdu, jos unelma ei toteudukaan, mutta todennäköisesti matkalta jää joka tapauksessa aika paljon mukaan. Unelmaansa pitää katsella ulkopuolelta - onko tämä minun unelmani, haluanko tätä itseni tähden? Pohtisin myös, haluanko olla jääkiekkoilija, taiteilija, muusikko tai lääkäri vai haluanko pelata jääkiekkoa, maalata ja piirtää, soittaa musiikkia tai hoitaa ihmisiä? Uskon, että vastauksella on iso rooli unelman saavuttamisessa. Nyt olen itse matkalla kohti seuraavaa unelmaani. Olen aina piirtänyt paljon ja seuraavaksi haluan oppia tatuoimaan taidetta iholle.

"Koulu murhasi kaiken mihin uskoin" – meikkitaiteilija, muusikko ja jääkiekkoilija paljastavat tarinansa unelmista