Summary: Nuorten äänestysprosentti nousi koko EU:ssa, mutta jäi Suomessa yhä vaatimattomaksi. 63-vuotias puhemies keskusteli Helsingissä suomalaisnuorten kanssa.

Kääntäminen on Euroopan kieli, sanoi italialaiskirjailija  Umberto Eco  aikanaan. Tokaisun todisti oikeaksi Econ maanmies, Euroopan parlamentin puhemies  David Sassoli  Suomen-vierailullaan.
 Sassoli tapasi eilen torstaina suomalaisnuoria Helsingin uudessa Oodi-kirjastossa yhdessä parlamentin ryhmänjohtajien kanssa. Parlamentin ahtaaseen tiedotustilaan mahtui kymmenen tulkkia ja parikymmentä nuorta.
 Tulkkia tarvitaan myös haastattelussa. Sassoli kun ei puhu muita kieliä kuin italiaa.
 – Demokratia on hyvin hauras järjestelmä. Se voi toimia vain jos kansalaiset osallistuvat, Sassoli sanoo.
 Puhe on äänestysprosenteista. Sassoli on tyytyväinen siihen, että 18–24-vuotiaiden nuorten äänestysprosentti nousi viime eurovaaleissa puolella – 42 prosenttiin – koko EU:ssa. Edellisvaaleissa prosentti oli 28.
 Mutta tässä vertailussa suomalaisnuoret eivät pärjää. Harvempi kuin joka neljäs nuori suomalainen äänesti eurovaaleissa. Sassolin mukaan ratkaisu ongelmaan on tarjota nuorille enemmän keinoja nauttia Euroopan tarjoamista mahdollisuuksista.
 – Kuten Erasmus-vaihto-ohjelma. Tarvitsemme enemmän sellaisia välineitä, Sassoli sanoo.
 Nuoria kansalaisaktiiveja tapaamassa Sassolia ja ryhmien puheenjohtajia keskustakirjasto Oodissa. Juha Kivioja / YLE
 Yleisötilaisuudessa 63-vuotias Sassoli kysyy suomalaisnuorilta matkustamisesta. Nuoret huomauttavat, että Suomi on syrjäinen paikka, josta ei noin vain piipahdeta junalla muissa EU-maissa.
 – Suomen ja muun läntisen Euroopan välille tarvitaan paremmat yhteydet, jotta Suomi olisi lähempänä keskistä Eurooppaa, Sassoli sanoo viitaten kaavailtuihin ratayhteyksiin.
 Sassolin ja parlamentin roolina tiivistää EU-yhteistyötä
 Euroopan parlamentin puhemiehenä entinen tv-toimittaja Sassoli johtaa yhtä unionin kolmesta lakiasäätävästä instituutiosta. Parlamentti on perinteisesti ajanut EU-yhteistyön tiivistämistä, ja niin tekee Sassolikin.
 Tosin viime vuosina tiivistäminen on törmännyt jäsenmaihin, jotka haluavat pitää ohjat omissa käsissään.
 Esimerkiksi yhteinen turvapaikkapolitiikka on ollut jumissa jo vuosia. Parlamentti on omalta osaltaan jo hyväksynyt ns. Dublin-järjestelmän uudistamisen.
 Sassoli tapasi Helsingissä Suomen poliittista johtoa. Suomi yrittää vuorollaan puheenjohtajamaana edistää jonkinlaista ratkaisua myös turvapaikkakiistaan.
 – Italia, Kreikka, Espanja tai Malta eivät pärjää yksin Eurooppaan pyrkijöiden kanssa. Vain EU voi ratkaista tämän, Sassoli sanoo.
 Hänen mukaansa tilanne luultavasti hankaloituu tulevaisuudessa. Jos nyt syntyy skandaali 300 turvapaikanhakijasta pelastusaluksella, tulevina vuosikymmeninä sotaa, nälkää tai kuivuutta pakenevia ihmisiä voi olla miljoonia.
 Uusi Italian hallitus yhteistyöhaluisempi EU:n suuntaan
 Samaan aikaan kun Sassoli vieraili torstaina Oodissa, Roomassa vannoi valansa uusi Italian hallitus. Oikeistopopulistisen Lega-puolueen johtaja  Matteo Salvini  pelasi puolueensa ulos hallituksesta, ja tilalle Viiden tähden liikkeen hallituskumppaniksi nousi Sassolin oma keskustavasemmistolainen PD-puolue.
 Salvinin aikana Italia veti erittäin tiukkaa linjaa maahanmuuttoon, ja esti Välimeren pelastusaluksia rantautumasta maan satamiin. EU:n suuntaan Rooma oli hakauksessa velkaantumisen takia.
 Euroopan parlamentin puhemies David Sassoli keskustakirjasto Oodissa. Juha Kivioja / YLE
 Puhemies arvelee, että uusi hallitus on entistä yhteistyöhaluisempi.
 – Tämän hallituksen johdolla Italia voi jälleen palata todelliseksi tekijäksi Euroopassa, Sassoli sanoo.
 – Toivon, että he alkavat liikkua oikeaan suuntaan ja tehdä yhteistyötä muiden maiden kanssa.
 Sassolin johtaman parlamentin syksyä hallitsee uuden komission nimittäminen. Komission puheenjohtajaksi valittu  Ursula von der Leyen  esittelee ensi tiistaina uuden kokoonpanon. Sen jälkeen komissaariehdokkaat menevät parlamentin valiokuntien tentattaviksi.
 Sassoli muistuttaa, että kuulemiset eivät ole läpihuutojuttu. Parlamentilla on ollut tapana pudottaa heikoimpia ehdokkaita, ja niin voi käydä nytkin.
 Kuulemisissa keskitytään kahteen asiaan: Ovatko ehdokkaan puheet linjassa von der Leyenin lupausten kanssa, ja ovatko ehdokkaat tarpeeksi päteviä tehtäviinsä.
 – Heillä tulee olemaan paljon valtaa, ja tarvitsemme sinne ihmisiä jotka pärjäävät tehtävässä, Sassoli sanoo.

Euroopan parlamentin puhemies haluaa innostaa nuoria EU:sta, ja saada paremmat yhteydet Suomesta muualle Eurooppaan


Summary: Poliisin mukaan koiravarkaudet ovat harvinaisia.

8-vuotias Poju-koira tärisee innosta, kun kopin ovi aukeaa Lahden Paavolan K-citymarketin ulko-ovien edessä. Poju hyppää ulos ja tervehtii innoissaan omistajaansa  Jani Halista .
 – Kyllä Poju vähän ahdistuneelta näytti, mutta hyvin se pärjää. Ei ainakaan kukaan vie, omistaja sanoo tyytyväisenä.
 Poju on tiibetinspanielin ja jackrusselinterrierin sekoitus, sosiaalinen ja pienikokoinen koira. Monesti Poju olisi kelvannut ohikulkijoille, sanoo Halinen.
 – Useasti vanhemmat ihmiset ovat tulleet silittelemään ja meinanneet jopa ottaa mukaan, kun on niin kylmä. Tänne ulos kun jättää, niin aina vähän pelottaa, että joku nappaakin sen mukaan. Niin paljon löytyy kaiken maailman hulluja.
 – Olen kuullut, että tästä pihasta ja ympäristöstä on koiria viety. Olisi se kauheaa, jos koira ei olisi enää odottamassa. En halua nähdä sitä päivää. Hyvä, että tähän saa jätettyä, Halinen kiittelee.
 – Kyllä Poju vähän ahdistuneelta näytti, mutta hyvin se pärjäsi, kertoo omistaja Jani Halinen kauppareissun päätteeksi.  Meeri Niinistö / Yle
 Poliisi: koiravarkauksia tapahtuu vähän
 Viime vuosina koirahäkit ovat yleistyneet kauppojen edustoilla. Ylen tekemän Facebook-kyselyn perusteella niitä löytyy usean kymmenen ruokakaupan pihalta.
 Lahtelaismarketin pihaan lukittavat koirahäkit tulivat pari viikkoa sitten asiakkaiden pyynnöstä.
 Häkki saa kiitosta myös Suomen kennelliiton puheenjohtaja  Harri Lehkoselta . Häkit suojelevat koiran lisäksi myös ohikulkijoita. Kaikista koirista ei ole odottamaan remmissä kaupan pihalla.
 – Ennen olen nähnyt seinässä renkaita, joihin voi laittaa koiran remmissä kiinni, mutta siinä on omat ongelmansa. Koira on siinä turvaton, ja ihmiset saattavat mennä turhaankin lähestymään koiraa, joka saattaa kokea tilanteen uhkaavaksi.
 – Pahimmassa tapauksessa joku saattaa varastaa tai ottaa koiran talteen, kun säälii, että koira on aivan yksin siinä.
 Suomen kennelliiton puheenjohtaja Harri Lehkonen sanoo, että koirahäkki on remmiä parempi vaihtoehto sekä koiralle että ohikulkijoille.  Meeri Niinistö / Yle
 Pelokkaista puheista huolimatta Hämeen poliisille ei ole viime vuosien aikana tullut ilmoituksia kauppojen edestä varastetuista koirista. Myöskään poliisin valtakunnallisista tilastoista ei tapauksia voida eritellä, sillä koiravarkauksia sattuu verrattain vähän, sanoo erikoissuunnittelija  Juha Helenius  Poliisiammattikorkeakoulusta.
 Jotkin koiravarkaudet kuitenkin päätyvät silloin tällöin eri medioihin, kuten  tämä tapaus  Joensuussa viime vuonna (Karjalainen) ja  tämä Helsingissä  tänä keväänä (HS).
 Häkki on aina remmiä parempi vaihtoehto
 Lahtelaismarketin edessä oleva koirahäkki on tarpeeksi tilava jopa isolle koiralle. Tärkeää on, että kaapin saa lukittua ja että se pidetään siistinä, jotta pöpöt eivät pääse leviämään, sanoo kennelliiton Lehkonen. K-citymarketin edustalla Lahden Paavolassa oleva häkki puhdistetaan viikoittain tai aina, kun tarpeellista.
 Jos koira on tottunut olemaan häkissä, se tuntee olonsa turvalliseksi. Toiset koirat saattavat tuntea olonsa turvattomaksi, mutta joka tapauksessa häkki on parempi kuin remmi. Remmin kanssa ongelmia helposti syntyy, kun ihmiset lähestyvät tuntematonta koiraa, sanoo Lehkonen.
 – Jos koiralla on vartiointitaipumuksia, tai se ei ole tottunut vieraisiin ihmisiin, tulee ongelmatilanteita. Etenkin pikkulapset saattavat olla ongelma. Jos koira on tutun näköinen, voi tulla ikäviä seurauksia. Koira voi panikoitua.
 Yleensä koirat pärjäävät häkissä hyvin, sanoo kennelliiton puheenjohtaja. 8-vuotias Poju seurasi ohikulkevia asiakkaita uteliaana.  Heikki Kiseleff / Yle
 Pieni Poju-koira kerää ihastuneita katseita marketin edustalla, ja muutama uskalikko työntääkin sormensa Pojun haisteltavaksi.
 – Ehkä tuossa pitäisi olla jokin lappu. Useasti, jos ihmiset ovat tyhmiä, niin mitkään laput eivät auta. Pitäisi itse tajuta, ettei halua menettää sormenpäätä, sanoo Lehkonen.

"Olisi se kauheaa, jos koira ei olisi enää odottamassa" – huoli varkaista toi koirahäkit kauppojen edustoille


Summary: Enää cosplay ei ole vain pienen piirin juttu. Tuhannet harrastajat täyttävät viikonloppuna jälleen Tampere-talon.

Supersankarin saappaat kopisevat kadulla, nahkavöiden metallilenkit kilisevät mennessä. Hän kulkee ohi viininpunainen, raskas viitta hulmuten. Ohikulkijat kääntyvät ihmetellen katsomaan, huulille nousee hymyjä.
 Tänään 24-vuotias  Topias Kanto  on hetken aikaa jälleen Doctor Strange.
 Tuntien maskeerauksen, peruukin ja itse puvun sekä sen yksityiskohtien pukemisen jälkeen vaaleat hiukset ja nuorukaisen piirteet ovat muuttuneet Marvelin supersankarihahmoksi. Tätä on cosplay.
 Tarkemmin ottaen Kanto ei jäljittele sarjakuvien hahmoa, vaan Marvel-elokuvista tuttua, näyttelijä  Benedict Cumberbatchin  Tohtori Outoa.
 Vaihe 1. Tältä 24-vuotias Topias Kanto näyttää omana itsenään hetkeä ennen maskeerauksen aloittamista. Jani Aarnio / Yle
 Kanto on omaksunut aiemmin myös Cumberbatchin New Sherlock -hahmon.
 – Kaverit pistivät merkille, että hahmo voisi sopia minulle. Ja niinhän se teki, Kanto sanoo ja virnistää.
 Täydessä rooliasussa ja maskissa hän todella on kuin nuori Cumberbatch.
 Kun Topias Kanto aloitti cossauksen viisi vuotta sitten, hän ei osannut ommella tai maskeerata. Nyt contour-maskeeraus sujuu jo kokemuksella ja monet pyytävät jo opetusvideoita hänen maskeeraustavoistaan. Jani Aarnio / Yle
 Tänä viikonloppuna Kanto ja tuhannet muut cosplay-harrastajat täyttävät Tampere-talon, kun cosplay-tapahtuma  Tracon  käynnistyy 14. kertaa. Kannon mukaan cosplay on jo Suomessa niin suurta, että harrastuksen ulkopuolisetkin ymmärtävät jo paremmin, mistä on kyse.
 – Enää cosplayta ei pidetä yhtä kummallisena kuin alkuaikoina ja oudoksuta, että mitä nuo aikuiset ihmiset tekevät ja miksi. Ennemminkin ihmiset tuntuvat ilahtuvan, kun he näkevät meitä tapahtumien ympärillä kaupungilla, Kanto kuvaa.
 Topias Kanto saa silmiensä muodon muuttumaan valon ja varjon avulla. Yksityiskohtien hiominen vie askel askeleelta kohti Benedict Cumberbatchin kasvonpiirteitä. Jani Aarnio / Yle
 Teatterista cosplayhin
 Kannon cosplay-harrastus alkoi lukiossa. Viisi vuotta sitten syntyi ensimmäinen hahmo,  Thor -elokuvan pahis Loki.
 Sen jälkeen Kanto oli omien sanojensa mukaan heti koukussa. Cosplay oli luonnollinen jatkumo harrastajateattereiden ja muun muassa Tampereen Teatterin lavoilla viihtyneelle Kannolle. Viiden vuoden harrastuksen aikana Kanto on luonut 15 hahmoa ja päässyt kilpailemaan ja palkituksi.
 Hänet tunnetaan jo maailmalla erityisesti Doctor Strange -hahmostaan. Kanto teki pukua vuoden ajan ja opetteli ompelemisen ja sen erikoisimmat salat siinä sivussa.
 – Äiti neuvoi ompelemisessa alkuun ja edelleen konsultoin häntä, kun ongelmia tulee, Kanto hymähtää.
 Yhdessä cosplay-kisassa Topias Kanto virkkasi nuppineulasta tehdyllä virkkuukoukulla itselleen viikset tekohiuksista. Tällä kertaa hahmon viikset saatiin aikaan ripsivärillä. Jani Aarnio / Yle
 Kannon mukaan Doctor Strangen puvussa vaikeimpia kohtia olivat kankaiden käsinkirjailut, viitan sisävuoren maalaaminen ruutu kerrallaan sapluunan avulla sekä kenkien rakentaminen. Kanto esimerkiksi ompeli yhteen mustat lenkkarit ja nahkaisten saappaiden varret saadakseen elokuvista tutut supersankarin saapikkaat.
 – Cosplay ei tunne sukupuolta, ikää tai rajoja. Kuka vain voi luoda itselleen minkä tahansa hahmon ja nauttia siitä, kuten itse haluaa, Kanto sanoo.
 Vaihe 2. Kasvojen pohjameikin, silmien muodon muokkauksen ja parran värin tummentamisen jälkeen Doctor Strangen kasvot ovat valmiit. Jani Aarnio / Yle
 Pahiksilla näyttävimmät asut
 Muutama vuosi sitten Kanto esimerkiksi loi itselleen Poison Ivyn hahmon eli roolin, joka alun perin on kirjoitettu naiselle. Cosplayssa harrastajat saavat leikitellä normeilla tai astua rooliin, joka poikkeaa täysin omasta minästä.
 Kanto tunnetaan vahvoista, itseriittoisista ja hieman kieroista hahmoista. Onko se todellisuuspakoa tai vapautta omasta minästä?
 – En valitse hahmoja heidän luonteensa takia. Hahmon visuaalisuus, maskeeraus ja itseni haastaminen näyttävillä puvuilla ovat asioita, joista nautin cosplayssä.
 – Ja pahiksilla on usein näyttävimmät vaatteet, Kanto lisää ja virnistää.
 Yhteisö ympärillä
 Cosplay on viime vuosikymmenen aikana kasvanut Suomessa pienen piirin harrastuksesta suurten areenoiden massatapahtumiksi. Esimerkiksi viime vuonna Tracon-tapahtumassa Tampere-talon täytti 6 000 cossaajaa, kuten cosplay-harrastajia usein Suomessa kutsutaan.
 Peruukki oli alun perin pitkää hiusta, mutta Topias Kanto leikkasi ja muotoili sen sopivaksi.  Jani Aarnio / Yle
 Kaikki harrastajat eivät tee itse pukujaan, osalle tärkeintä on päästä rooliin sisälle tai esiintyä tapahtumissa. Toiset, kuten Topias Kanto, ovat käyttäneet cosplay-pukuihinsa satoja euroja rahaa ja saman verran tunteja. Kanto nousee viikonlopun tapahtumassa pitkästä aikaa myös kilpailulavalle uudessa hahmossaan.
 Useina vuosina Kanto on kuulunut tapahtumien tuomaristoon.
 Vaihe 3. Kun maski ja peruukki ovat paikallaan, Topias Kannon kasvonpiirteet ja olemus ovat jo kuin elokuvien Doctor Strangella. Jani Aarnio / Yle
 Puku viimeistelee muodonmuutoksen. Jani Aarnio / Yle
 Vuosi sitten Kanto voitti Suomen esikarsinnat Frostbite-tapahtumassa ja pääsi edustamaan maata European Cosplay Gathering -suurtapahtumaan Pariisiin.
 – Cosplayn yksi tärkeimmistä puolista on sen yhteisö. Olivatpa osallistujat keitä vain, mistä tahansa maasta, tunnemme yhteyttä cosplayn ansiosta. Sitä odotan tältäkin viikonlopulta, Kanto sanoo.
 Topias Kanto opettelee aina hahmonsa kehonkielen ja maneerit cosplay-kisoja varten. Tässä Doctor Strangen tuttu poseeraus. Jani Aarnio / Yle

Katso, miten Topias Kanto muuttuu supersankari Doctor Strangeksi  – "Cosplay ei tunne sukupuolta, ikärajaa tai rajoja"


Summary: Kuutostien valvontatolppiin on äskettäin asennettu lisää kameroita.

Valtakunnan ensimmäinen uuden sukupolven superpeltipoliisi otettiin heinäkuussa käyttöön Kouvolan Korialla suuren mediakohun siivittämänä. Viime viikkoon asti se oli maan uusista hoikista nopeudenvalvojista ainut, jonka sisällä on ollut kamera välähtelemässä.
 Muut Kuutostien tolpat ovat seisseet tyhjillään kuvaustekniikasta. Mutta eivät seiso enää. Kouvolasta Loviisan suuntaan johtavalle valtatie 6:lle on aivan äskettäin asennettu lisää kameroita kuuteen tolppaan.
 Ja Itä-Uudenmaan poliisin sanoin "aivan näillä näppäimillä" kameran saavat nuppiinsa myös Pukaron ja Koskenkylän väliset 10 valvontatolppaa.
 Itä-Uudenmaan poliisi twiittasikin perjantaina päivällä, että "vt 6 on otettu kameravalvontaan". Twiittiin liitetty kuva superpeltipoliisista on Lapinjärveltä.
 Myös Nelostielle Heinolan Lusista Vaajakoskelle Jyväskylään asennettiin kevätpuolella 23 nopeusvalvontatolppaa, ja kameroita niihin kytketään parhaillaan.
 – Nelostielle lähti tänään kameroita, kertoi poliisihallituksen poliisitarkastaja  Heikki Ihalainen  Ylelle aamupäivällä.
 Syksyn mittaan nekin alkavat välähdellä ylinopeuden merkiksi autoilijoille.
 Tolppia uusille osuuksille
 Tänä vuonna rakennetaan kameratolpat vielä Nivalaan ja seuraaviin paikkoihin:
 Tie 52  Tammisaaren ja Someron välille 17 kappaletta
 Tie 26  Haminan ja Luumäen Taavetin välille 12 kappaletta
 Tie 21  Tornion ja Pellon välille 12 kappaletta
 Tie 5  Kajaanissa valtatien 28 ja kantatien 89 välille 14 kappaletta
 – Kun tolpat on saatu rakennettua, niin kamerat saadaan kytkettyä niihin nopeasti, Ihalainen kertoo.
 Alkuvaiheessa kameroita riittää käytännössä oma jokaiseen tolppaan. Kun tolppia nousee aikaa myöten enemmän kuin on kameroita, aletaan kameroita kierrättää tolpasta toiseen, kuten tehdään nykyisten "vanhanmallisten" peltipoliisien kanssa.
 Kaikkiaan uusia kameroita hankitaan 150. Niihin tarvittavat noin 500 kameratolppaa on asennettu paikoillensa parin, kolmen vuoden sisällä. Esimerkiksi Helsinkiin niitä tulee 74 seuraavan viiden vuoden aikana.
 Perinteisiä laatikkomallisia peltipoliiseita seisoo teiden varsilla lähes tuhat.
 Lukee kilvet automaattisesti
 Poliisi on tyytyväinen uusiin peltipoliiseihin, vaikka käyttökokemuksia on oikeasti saatu vasta parin kuukauden ajalta ja käytännössä yhdestä tolpasta Kouvolan Korialla.
 – Hyvin pelaavat. Ihan hyvät kokemukset, Ihalainen sanoo.
 – Kuvan laatu on erinomainen ja softa lukee rekisterikilvet automaattisesti. Se helpottaa meidän prosessia ja vähentää virheitä, sanoo Poliisin liikenneturvallisuuskeskuksen johtaja, ylikomisario  Dennis Pasterstein .
 Ylinopeuskäryissä käänne
 Poliisin automaattisen nopeusvalvonnan kärytilastot ovat pitkään osoittaneet samaan suuntaan: ylinopeuskäryt ovat kasvaneet vuosi vuoden perään. Mutta tänä vuonna on nähty käänne. Poliisi kirjasi tammi-elokuulta vähemmän ylinopeuksia kuin vastaavaan aikaan viime vuonna.
 Poliisi, Harri Vähäkangas / Yle
 – Se johtuu osin Suomen EU-puheenjohtajuudesta, joka on työllistänyt myös meitä ja sen vuoksi olemme joutuneet nipistämään nopeusvalvontatöistämme, sanoo Pasterstein.
 Mutta ansionsa on tienkäyttäjilläkin. Pastersteinin mukaan ylinopeudella ajo on vähentynyt. Viime vuoden tammi-heinäkuussa liikennevirrasta 0,62 prosenttia ajoi tolpan ohi niin, että kamera välähti. Tänä vuonna vastaava luku on ollut 0,56 prosenttia. Eli 5-6 autoa tuhannesta on väläyttänyt kameraa.
 – Se on merkittävä muutos. Vielä 2015 luku oli 1,46 prosentia eli 14-15 autoa tuhannesta.
 Käytännössä vähennys on tullut rikesakkojen pienemisestä. Huomautukset ovat pysyneet ennallaan ja kovista ylinopeuksista määrättävät päiväsakot ovat vähentyneet noin tuhannella.
 Pasterstein arvelee, että tämän vuoden ylinopeusluvut asettuvat lopulta suurinpiirtein samoihin kuin viime vuonnakin eli noin 600 000:een.
 Lue lisää:
 Liikenteen nopeusvalvonta mullistuu tänään – ensimmäinen superpeltipoliisi aloittaa työnsä Kuutostiellä
 Poliisi paljasti: Näille teille tulevat uudet 150 superpeltipoliisia
 Liikenteen mittaushistorian huimin luku: ylinopeuskäryt ampaisivat uuteen ennätykseen
 Analyysi: Uudet peltipoliisit eivät ota kuvia autoilijoiden turvavyöttömyydestä, kännykän käytöstä tai renkaiden kunnosta

Superpeltipoliiseista välähteli viime viikkoon asti vain yksi – nyt käyttöön kytketään rutkasti lisää


Lehden kannessa on suuri maapallo. Maapallon vieressä on iloisen näköinen vauva, jonka päällä on ruksi. Kannessa lukee: mitä sinä voit tehdä?
 Tieteen Kuvalehden uusimmassa numerossa (13/2019) esitellään eri keinoja, joilla omaa hiilijalanjälkeä voi pienentää. Esiteltyjä keinoja ovat lihansyönnin lopettaminen, autosta luopuminen, lentämisen välttely ja lapsen hankkimatta jättäminen.
 Sivun mittaisessa jutussa kerrotaan, että paras henkilökohtainen ilmastoteko on olla hankkimatta lapsia.
 Joillekin tämä oli liikaa.
 Oulun vaalipiirin keskustan kansanedustaja  Pekka Aittakummun  (kesk.) kirjoittaa tuohtuneena tiedotteessaan, että kyseinen Tieteen Kuvalehti pitäisi piilottaa kaupoissa, kirjastoissa ja kioskeissa. Soitimme Aittakummulle ja kysyimme, miksi hän vaatii lehtien piilottamista?
 – Minusta on menty liian pitkälle, kun annetaan viestiä, että lapsi on päästölähde. Lapsille ja nuorille luodaan mielikuva, että he olisivat taakka, minusta se on kamala ajatus, Aittakumpu kertoo Ylelle.
 Ennen kansanedustajan uraa Pekka Aittakumpu on työskennellyt muun muassa vanhoillislestadiolaisen liikkeen Päivämies-lehden päätoimittajana. Hän on myös kirjailija ja pappi.
 Myös kristillisdemokraattien ryhmäjohtaja  Päivi Räsänen  kommentoi asiaa Facebook-tilillään.

 Yle ei tavoittanut Tieteen Kuvalehteä kommentoimaan uusimman lehden herättämää keskustelua. Lehti ilmestyy Suomen lisäksi myös muun muassa Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Emme tiedä, onko artikkeli herättänyt närää muissa maissa.
 Myös  Helsingin Sanomat kirjoitti  aiheesta muutama viikko sitten. Jutun kirjoittanut ilmastokirjeenvaihtaja  Piia Elonen  kertoo saaneensa jutusta keskimäärin enemmän palautetta kuin yleensä.
 – Palautetta tuli sekä puolesta että vastaan. Osa sanoi, että viimeinkin tästä aiheesta kirjoitetaan ja osa, että olen ekofastisti. Paljon kysyttiin myös minun omaa ja Helsingin Sanomien linjaa asiasta.
 Perinteinen lapsikortti
 Helsingin yliopiston maailmanpolitiikan professori  Teivo Teivainen  muistuttaa, että tiede tuo toisinaan esiin asioita, jotka voivat johtaa moraalisiin kysymyksiin.
 – Kannen kysymys, mitä sinä voit tehdä, on kuitenkin eri asia kuin se, mitä sinun pitää tehdä. Joku voi nähdä otsikon niin, että näin sinun pitää tehdä ja suuttua siitä.
 Suomessa syntyvyys on tällä hetkellä historiallisen alhainen ja myös siitä syystä herkkä aihe.
 Tilastokeskuksen huhtikuussa julkaiseman tilaston  mukaan vuonna 2018 syntyvyyttä mittaava kokonaishedelmällisyysluku oli kaikkien aikojen matalin, 1,41 lasta naista kohti. Syntyvyys laski selvästi edellisvuodesta, jolloin luku oli 1,49.
 Teivaisen mukaan nyt käydyssä keskustelussa Pekka Aittakumpu ja Päivi Räsänen vetivät esiin perinteisen lapsikortin, joka on vetoava tapa argumentoida.
 Teivainen sanoo, että lapsikortti tulee tässä tapauksessa esiin kahdella tavalla: siinä vedotaan ihmisten mieleen sillä, että lapsi ei saa jäädä syntymättä ilmaston vuoksi, sekä sillä, että ilmastonmuutoksesta puhuminen ahdistaa lapsia tarpeettomasti.
 "Suomi ei voi vetäytyä vastuustaan"
 Pari vuotta sitten julkaistun ruotsalaisen  Lundin yliopiston tutkimuksen  mukaan lapsen tekemättä jättäminen on suurin ilmastoteko, jonka voi tehdä.
 Lundin yliopiston tutkimus on saanut myös paljon kritiikkiä usealta eri taholta. Esimerkiksi Suomen ympäristökeskuksen tutkija  Jáchym Judlin  mukaan lasten saaminen  ei tarkoita automaattisesti suurempaa hiilijalanjälkeä  (Suomen ympäristökeskus).
 Helsingin yliopiston maailmanpolitiikan professori Teivo Teivainen sanoo, että mitä vähemmän Suomessa syntyy lapsia, sitä parempi se on maailman kokonaiskantokyvylle. Hän kuitenkin muistuttaa, ettei tämä tarkoita, että lapsien tekeminen olisi moraalisesti väärin.
 – Lasten tekemiseen liittyy monenlaista eettistä harkintaa. Suomi ei kuitenkaan voi vetäytyä vastuustaan perustelemalla asiaa niin, että olemme pieni kansa, jonka syntyvyydellä ei ole merkitystä maailmanlaajuisesti.
 Saako lapsen hankkimisen ilmastopäästöistä mielestäsi kirjoittaa? Keskustele aiheesta kello 22.00 saakka.
 Lue myös:
 Suomessa väki harmaantuu ja vauvat vähenevät – Yle kysyi kaikilta puoluejohtajilta, mitä asialle pitäisi tehdä
 Nämä naiset eivät tee lapsia, koska haluavat pelastaa maapallon – “En synnytä yhtään kuluttajaa lisää”
 Reetta Rädyn kolumni: Onko liioittelua olla haluamatta lapsia ilmastokriisin takia?

Lapsen hankkimisen ilmastovaikutuksista puhuminen menee helposti tunteisiin – tiedelehden asiaa käsitellyt kansikuva oli liikaa kansanedustajalle


Summary: Tutkinta liittyy epäilyyn, että Guaidó olisi valmis sopimaan pitkään käydyn aluekiistan naapurimaa Guyanan kanssa.

Venezuelan syyttäjäviranomainen valmistelee maanpetossyytettä oppositiojohtaja  Juan Guaidóa  vastaan, kertoo uutistoimisto AFP. Parlamentin puhemiehenä toimiva Guaidó on pääsyyttäjä  Tarek William Saabin  mukaan syyllistynyt maanpetokselliseen toimintaan harkitessaan Venezuelan kiistellystä aluevaatimuksesta luopumista.
 Venezuelan itselleen vaatima Esequibon alue sijaitsee Guyanan ja Venezuelan raja-alueella. Kiistellyltä alueelta on löydetty öljyä.
 Presidentti  Nicolás Maduro  väittää Guaidón olevan valmis luovuttamaan Esequibon kansainvälisille yrityksille. Saabin mukaan Guaidó olisi neuvotellut aluevaatimuksesta luopumisesta.
 Yli 50 maata on tunnustanut presidentti Nicolás Maduron haastaneen Guaidón Venezuelan johtajaksi. Yhdysvallat on jo aiemmin varoittanut Venezuelan johtoa seurauksista, mikäli Guaidó otetaan kiinni.
 Lisää aiheesta:
 Yhdysvallat tehosti toimiaan Venezuelan Maduroa vastaan  – jäädytti venezuelalaistilien toiminnan
 "Vallanvaihtoa ei ole Venezuelassa näkyvissä, on vain kasvavaa kurjuutta." – Toimittaja Pertti Pesonen ja professori Teivo Teivainen vastasivat yleisön kysymyksiin
 Venezuelan korkein oikeus syyttää uusia oppositiopoliitikkoja maanpetoksesta, turvallisuusjoukot sulkivat parlamentin

Venezuelan johto syyttää oppositiojohtaja Juan Guaidóa maanpetoksesta


Summary: Puoli seitsemän -ohjelman illan vieras saapui 1300 kilometrin päästä Utsjoelta studiolle ja opetti juontaja Susanna Laineelle runoutta saamenkielellä.

Musiikkia, runoja, näyttelemistä ja tv-juontajan työtä. 29-vuotias  Niillas Holmberg  innostuu monenlaisesta ilmaisusta.
 – Nyt on sellainen vaihe menossa, että tykkään yhdistää runoutta musiikkiin – musiikin eri tyyleihin.
 Holmberg muisteli illan Puoli seitsemän -lähetyksessä myös vuosiaan saamenkielisessä lastenohjelmassa Unna Junnassa, jota esitettiin valtakunnan verkossa televisiossa. Melko yllättäen mies tunnistettiin juontajavuosien aikana lähiökuppilassa.
 – Olin aikoinaan Jakomäessä Helsingissä paikallisessa kuppilassa ja siellä oli sillä hetkellä aika pahiksen näköistä porukkaa. Pelattiin siinä biljardia ja näin sivusilmällä, että nyt joku hoipertelee suoraan kohti. Sitten tämä totesi: "Ootsä siitä Unna Junnasta?", Holmberg nauraa.
 Suomenkielinen runokirja julki
 Tällä hetkellä Holmbergia pitää kiireisenä tuore suomenkielinen runokirja  Jalkapohja , joka julkaistiin kuluneella viikolla. Kirjan kantava teema on maayhteys.
 – Minulle maayhteys tarkoittaa, että tuntee lähimaaston ja että hankitaan ravintoa luonnosta. Mutta ymmärretään myös se, että olemme osa ekosysteemiä eikä turvauduta loputtomaan kasvuun. Se syntyy vääristyneestä ajatuksesta, että resurssit on loputtomat.
 Mäkihyppy tuo vaihtelua kirjoitustöihin
 Holmberg asuu Utsjoella keskellä luontoa ja siellä häntä odottaa uusia kirjoitustöitä. Mutta on yksi asia, joka alkaa rytmittää taiteilijan arkea syksyn edetessä marraskuulle.
 –Urheilua ylipäänsä tykkään seurata, mutta mäkihyppy on jotenkin noussut ykköseksi. Suosikki on  Janne Ahonen . Tykästyin aikoinaan häneen ihan esteettisistä syistä. Hänellä oli 90-luvulla kilpaillessaan kasvoilla mahtava kokomaski. Siitä Saksan lehdistökin aikoinaan antoi Ahoselle lempinimen Die Maske.

Saamelaisrunoilija muistelee tv-vuosiaan: yllättävä katsojakohtaaminen jakomäkeläisessä kuppilassa


Summary: Rantasalmella ja Sulkavalla käytetään lähiruokaa aina kun se on mahdollista.

Sulkavan ravitsemispäällikkö  Minna Hakulinen  on työskennellyt Sulkavan keskuskeittiöllä lähes päivälleen 30 vuotta. Hiljattain Hakulisen vastuulle tuli myös Rantasalmen keittiö, sillä niitä pyörittää kuntien yhteinen Järvi-Saimaan Palvelut -niminen yhtiö.
 Kiivaana vellovaa keskustelua kotimaisen elintarvikkeen ja lähiruoan roolista Hakulinen kommentoi hieman savolaisittain kierrellen.
 – Kun aloitin 30 vuotta sitten, lähiruoka oli itsestään selvyys ja sitä käytettiin paljon. Välillä se lähes katosi kilpailutuksen huumassa, tai siitä ei uskaltanut ainakaan puhua, Hakulinen muistelee.
 Viime aikoina sulkavalais-rantasalmelaiskeittiöiden tavasta voi taas puhua avoimesti.
 – Paikallisia tavarantoimittajia voi käyttää, jos vain viitseliäisyyttä riittää, Hakulinen täräyttää.
 Esimerkiksi lähiseudun leipomoita voidaan käyttää asettamalla laatukriteeriksi sen, että leipää pitää pystyä toimittamaan kuutena päivänä viikossa. Isot saattavat tarjota vain kolmena päivänä.
 Hankintalaki uudistui muutama vuosi sitten, ja etenkin kynnysarvot nousivat silloin. Uudistuksen jälkeen laki velvoittaa kilpailuttamaan julkisesti esimerkiksi tavarat ja palvelut jos tilauksen arvo ylittää 60 000 euroa.
 – Se on mielestäni huomattava, eikä siitä paikalliset hankinnat jää kiinni, Hakulinen sanoo.
 Pienet ja paikalliset tavarantoimittajat ovat pitkään valitelleet kankeaa kilpailutusmenettelyä. Ne jäävät helposti suurten jalkoihin hintakilpailussa, eivätkä aina pysty toimittamaan vaadittavia tavaramääriä.
 Lahjana saadut viinimarjat keitettiin mehuksi
 Minna Hakulisen kokemus on, että lähiruoan käyttäminen ei ole hintakysymys. Annos pystytään toimittamaan annettujen raaka-aineille asetettujen hintaraamien puitteissa.
 Rantasalmella lähielintarvikkeiden kulutus ja tarjonta ovat korkeimmillaan juuri syksyllä. Kesän sato kypsyy sekä pelloille että metsässä.
 – Ostamme kaikki marjat mitä ihmisiltä jää yli oman tarpeen. Hiljattain saimme yli sata kiloa viinimarjoja lahjoituksena. Keitimme ne mehuksi ja voimme käyttää niitä pitkälle talveen.
 Myös lähellä olevat Saimaan vedet tarjoavat mahdollisuuden järvikalan käyttöön. Sekin vaatii yhteistyötä paikallisten ammatti- ja harrastajakalastajien kanssa.
 – Yhtenä päivänä kaveri soitti ja sanoi, että nyt tuli kymmenkiloinen hauki katiskasta, otatko. Mehän otimme.
 – Sulkavalla kalastaja  Partasen Ari  soittaa joskus aamulla, että nyt tuli paljon muikkua, kelpaako. Meille kelpaa, Minna Hakulinen jatkaa.
 Keittiölle ostettavien metsän ja järven antimien määrä vaihtelee vuosittain marjasadosta riippuen.
 – Summa on kymmenen tuhannen nurkilla, Hakulinen sanoo.
 Suurkeittiöt ostavat harvemmin pieniä määriä, sillä valmistettavia annoksia esimerkiksi kaupungeissa voi olla tuhansia tai jopa kymmeniä tuhansia.
 – Kyllä suurkeittiötkin voisivat ostaa pienempiäkin eriä. Aina ne johonkin saa käytettyä. Se on vähän asennekysymys ja vaatii tietysti työtä, kun joutuu laskuja pyörittelemään, mutta se on tulevaisuutta. Toivottavasti.
 Takaovelle tuotujen marjojen ja kalojen valmistaminen tuo aina hieman lisätyötä, mutta siihen on Rantasalmella löytynyt ratkaisu.
 – Muikut saadaan päättöminä ja aika monet kalastajat tuovat iso hauetkin fileoituna.
 Raja menee ulko-ovella
 Monimutkaiset elintarvikesäännöksetkään eivät estä asioimista satunnaisten tavarantoimittajien kanssa.
 – Raja menee tuossa ulko-ovella. Sen ulkopuolelta voimme ostaa, mutta sisäpuolelle he eivät saa niitä tuoda, Hakulinen sanoo.
 Rantasalmen ja Sulkavan keskuskeittiöissä tehdään yhteensä tuhatkunta ateriaa päivässä.
 Sulkavalla ruokaa menee vanhusten palvelutaloihin ja kouluihin. Rantasalmella sapuskaa toimitetaan vanhusten palvelutaloihin ja terveyskeskuksen vuodeosastolle.
 Elintarvikkeiden hankintojen osalta Rantasalmi ja Sulkava kuuluvat Savonlinnan seudun hankintarenkaaseen, jonka kautta raaka-aineet pääosin tulevat. Puitesopimuksen sisällä kunnat voivat päättää hankinnoistaan varsin itsenäisesti.
 – Meillä esimerkiksi lihan kotimaisuus on ihan ehdoton juttu. Jos Atrialla ei ole sitä joskus tarjolla, he soittavat ja kysyvät mitä laitetaan tilalle, Minna Hakulinen kertoo.
 Lue myös:
 Kilpailuttaminen vaatii tarkkuutta: Kunta saa suosia lähiruokaa – mutta vain epäsuorasti
 Pieleen mennyt kilpailutus vei lapsilta oman kylän perunat – ja tuottajilta pellot

Sulkavan ja Rantasalmen keskuskeittiöissä lähiruoka hankitaan vaikka kikkaillen – kuntalaisten ylimääräiset marjat ja hauet ostetaan takaovelta


Summary: Kontulan mukaan Suomi tarvitsee rikkaitaan.

Helsingin yliopiston professori  Anu Kantola  ja akatemiatutkija  Hanna Kuusinen  julkaisivat tällä viikolla kirjan  tutkimuksestaan   Huipputuloiset - Suomen rikkain promille .
 Jo ennen kirjan julkaisua alkoi  kiihkeä keskustelu , jossa osansa saivat tutkittujen jyrkät mielipiteet verotuksesta ja köyhistä sekä käytetty tutkimusmenetelmä.
 Anu Kantola vastasi keskusteluun  Sannikka&Ukkola  -ohjelmassa. Hän kertoi yllättyneensä kohusta ja uskoi sen johtuneen osittain siitä, että vastaavia tutkimuksia ei ole aiemmin Suomessa tehty.
 – Tietysti siihen sisältyy myös voimakkaita poliittisia jännitteitä. On ihan hyvä, että käydään läpi onko tässä tutkimuksessa mitään järkeä.
 Kantola ja Kuusela haastattelivat tutkimukseensa 90:ää henkilöä, jotka kuuluvat Suomen eniten ansaitsevien viiden tuhannen ihmisen joukkoon.
 Mutta kertovatko tulokset todella siitä, mitä kaikki rikkaat ajattelevat?
 – Haastatteluistahan ei tule tulokseksi tarkkoja määriä tai prosentteja, mutta sieltä tulee ihmisten puhemaailma ja ajattelutavat esiin, se mitä he arvostavat ja mitä asioita painottavat.
 Kantolan mukaan tutkijat varmistivat, että otos oli edustava eikä kyseessä ollut "missään tapauksessa mikään änkyräotos”.
 – Siellä oli mukana myös erittäin hyvin käyttäytyviä ja maltillisia sekä sosiaalisia johtajia.
 Yksi tutkimuksen havainto oli, että huipputuloiset ovat osittain irtautumassa suomalaisesta yhteiskunnasta. Esimerkiksi kaikki perijät eivät enää näe Suomea kiinnostavana sijoituskohteena.
 Se huolestutti tutkijoita.
 – Suomi tarvitsee rikkaitaan. He ovat talouden päättäjiä ja olisi tärkeää, että tämä maa olisi sellainen, että hekin olisivat tätä kehittämässä.
 Katso Anu Kantolan koko haastattelu Sannikka&Ukkola -ohjelmassa:

Rikkaita tutkinut Anu Kantola kohusta: “On hyvä että keskustellaan, onko tässä tutkimuksessa mitään järkeä”


Summary: Miehen käsittelemän American Airlinesin koneen oli määrä lentää Yhdysvaltain Miamista Bahamasaarten Nassauhun.

Lentokonemekaanikko on jäänyt kiinni matkustajalentokoneen tahallisesta sabotoinnista Yhdysvalloissa. Kyseinen mekaanikko näpelöi heinäkuussa American Airlinesin konetta, jotta saisi ylitöitä. Hän kertoo olettaneensa, että lento myöhästyisi tai peruuntuisi koneen vian vuoksi.
 Mies perustelee toimintaansa sillä, että hän oli pettynyt työsopimuskiistaan ja siitä aiheutuneeseen tulonmenetykseen.
 Tapaus sattui Miamin lentokentällä. Sabotoidun koneen oli määrä lentää Bahamasaarten Nassauhun.
 Lentäjät havaitsivat vioista varoittavan varoitusvalon, kun kone oli jo valmiina lähtöön kyydissään 150 matkustajaa. Koneen tarkastuksen yhteydessä paljastui, että konetta oli sabotoitu laittamalla vaahtomuovia ja liimaa navigaatiojärjestelmään kuuluvaan sensoriin.
 Mekaanikkoa uhkaa teon vuoksi enimmillään 20 vuoden vankeustuomio.

Lentomekaanikko sabotoi matkustajakonetta saadakseen ylitöitä – yhdysvaltalaismiestä uhkaa 20 vuoden vankeustuomio


Summary: Punaisen Ristin avustustyöntekijöiden ensimmäinen tehtävä Abacon saarella on kartoittaa tuhoja.  Yle tavoitti avustustyöntekijät Bahamasaarilta.

Kolme ja puoli päivää - niin kauan kesti suomalaisten avustustyöntekijöiden matka Suomesta Bahamasaarten pahiten tuhoutuneelle alueelle Abacolle.
 Yle tavoitti SPR:n avustustiimiin kuuluvan  Maria Santon  puhelimitse Bahamasaarten pääkaupungin Nassaun lentokentältä sunnuntaina illalla Suomen aikaa. Sekä myöhemmin Abacon saarelta, kun ryhmä oli juuri saapunut Dorian hurrikaanin runtelemalle saarelle.
 – Tämä näky on aivan uskomaton. Haiti oli tosi paha vuonna 2016, mutta tämä on kuin ikuinen syksy olisi saapunut tälle saarelle. Näkymä on apocalyptinen, Santto kertoo.
 Abacon saari Bahamalla on käytännössä tuhoutunut täysin Dorian hurrikaanissa. Kris Grogan / AFP
 "Kaikkialla on ruskeaa, haisee pahalta"
 Santon mukaan jo lentokoneesta näki, että Abacon saaren tuhot ovat valtavat. Veneitä oli tasaisella maalla, keskellä ei mitään. Kaikkialla on ruskeaa, sillä suolavesi näyttää tappaneen kaikki puut ja vihreän, Santto kertoo. Joka paikka on Santon mukaan lisäksi täynnä muoviroskaa, jota vesi on levittänyt sinne tänne.
 – Joka paikassa haisee pahalta. Roskat ovat alkaneet käydä ja vessat eivät toimi, sillä vettä ei ole. Jo lentokentällä oli kamala haju, koska vessat eivät toimi, Santto jatkaa.
 Lentokentällä oli ollut ihmisiä pyrkimässä saarelta pois. Iäkkäitä ihmisiä, vauvoja.
 – Täällä on todella surullisen näköistä. Ei ole vettä, ja nämä hajut. Ainoa väri tässä maisemassa on muovipullot, jotka lojuvat sikin sokin. En tiedä kuinka kauan tämän kaiken siivoamisessa menee, Santto pohtii.
 Ihmiset työntävät ostoskärryjä mutaisessa lähiössä Abacon saarella Mash Harborissa.  Brendan Smialowski / AFP
 Abacon saarella kuuluvuus vain kahdessa kohtaa
 Santto odotti muun SPR:n ryhmän kanssa konetta Abaco-saarelle pitkään Bahamasaarten pääkaupungissa Nassaussa. Nassausta lento Abacolle kesti noin puoli tuntia. Nassaussa ei ollut hätää, vain kova kosteus kertoi lähellä olleesta hurrikaanista.
 Yle tavoitti aiemmin ryhmän juuri ennen kuin he astuivat Abacolle lentävään pienkoneeseen.
 – Bahaman punaisen ristin vapaaehtoinen kertoi meille, että Abaco-saaren pääkaupungissa Marsh Harbourissa on kaksi pistellä hallinnollisissa paikoissa, joissa on jonkin verran kuuluvuutta. Muuten saarella ei ole infraa, eikä minkään näköistä kuuluvuutta, eikä käytännössä mitään, Santto kertoo.
 Santto itse oli lentänyt Nassaun kaupunkiin Helsingistä Lontoon kautta. Muu ryhmä oli lentänyt Helsingistä Saksaan Frankfurtiin, josta Miamiin, josta Nassau`hun. Matkaan he olivat lähteneet jo torstaina aamulla. Nyt oli sunnuntai-ilta.
 – Ei olla varsinaisesti myöhässä aikataulusta, mutta katastrofitilanteessa kaikki saattaa muuttua päivässä. Eli tällä kertaa konkreettisesti se, että miten paikan päälle päästään.
 Santto kertoo, että Abacon lentokenttä on aivan vastikään avautunut. Saaren yli on aiemmin vain lennetty ja tehty niin sanottuja tarkkailulentoja, joissa muun muassa YK ja Punainen Risti ovat pyrkineet arvioimaan, mika tilanne paikan päällä on.
 – Mutta sinne ei ole siis päässyt laskeutumaan aiemmin.
 Lisäksi Santto sanoo, että viime päivinä olemassa olevat lennot ovat olleet täynnä. Bahamas Air on avannut humanitaarisia lentoja heille, jotka ovat halunneet ja pystyneet evakuoitumaan Abacolta pois.
 – Yritimme jo eilen kollegani kanssa Abacoon, mutta emme päässeet.
 – Tai siis olisimme päässeet saarelle, mutta emme olisi mahtuneet saarelta enää koneessa pois. Eikä meillä vielä silloin ollut mahdollisuutta yöpyä missään saarella.
 Ihmiset odottivat lauantaina pääsyä pois Abacon saarelta . Heitä evakuoitiin Nassaun kaupunkiin.  Brendan Smialowski / AFP
 Santto jäämässä Abacoon yöksi
 Tänään sunnuntaina Santto on valmistautunut niin, että yöpyminen pitäisi onnistua ongelmitta. Hän on jäämässä Abacon saarelle yöksi ranskalaisen kollegansa kanssa, jos kaikki menee hyvin.
 – Yövymme mahdollisesti rahtilaivalla, joka lähti sinne eilen, Santto kertoo.
 Muun seurueen on tarkoitus lentää vielä takaisin Nassaun kaupunkiin Bahaman pääsaarelle, kun ensitiedot alueelta on saatu kerättyä.
 Punainen risti kartoittaa saarta
 Punaisen ristin jäsenten on tarkoitus lähteä paikalle päästyään kiertämään Abacon aluetta. Heillä on kaikilla satelliittipuhelimet mukana. Niillä heidän tulee ottaa tiimiijohtajaan yhteys puolen tunnin välein.
 Logistiikka, terveys, viestintä - jokaisella tiimillä on omat tehtävänsä.
 Terveysdelegaatit lähtevät katsomaan onko klinikkatarpeita.
 – Marsh Harbourissa on kuulema yksi toimiva klinikka, mutta saarella on useita paikkoja, joissa ei ole mitään terveyspalveluita tällä hetkellä, Santto kertoo.
 Osa Punaisen Ristin vapaaehtoisesta taas pyrkii miettimään väliaikaismajoitusta, että minne niitä voitaisiin yleensäkään rakentaa.
 – Tärkein tehtävä jokaisella on nopeasti arvioida, mikä on tilanne ja mikä on tulevaisuuden näkymä. Ja miten reagoidaan. Mitkä ovat tarpeet ja mikä on paras tapa rakentaa ensiapua. Asumus ja vesi on tärkeimmät ja terveys, Santto sanoo.
 – Kaikista suurin hätä on siinä, että ihmisillä ei ole asumusta. Viime yönäkin satoi paljon vettä. Ja toinen on puhdas vesi ja ruoka. Elämän peruspalikat. Nyt puhutaan selviytymisestä, Santto sanoo.

"Näkymä on aivan apocalyptinen"  –suomalaiset  avustustyöntekijät saapuivat hurrikaani Dorianin runtelemalle Abacon saarelle


Summary: Itäisen Suomenlahden saarista on julkaistu kirja. Saariston asukkaat kertovat Ylelle, miksi oma saari on heille niin rakas.

"Saaret ovat saaneet muotonsa aikojen saatossa. Jääkausi on hionut saaria ja tyrskyt ovat murtaneet niiden rapakivigraniittisista pinnoista lohkareita.
 Saaret ovat jatkuvassa muutoksessa. Huomenna yksikään niistä ei ole samanlainen kuin tänään."
 Ajan tuomat muutokset näkyvät saarten luonnossa ja arjessa itäisellä Suomenlahdella, Kotkan ja Haminan edustalla. Harva asuu niissä enää vuoden ympäri, ja työntäyteinen arki on vaihtunut leppoisaksi lomailuksi.
 Tätä murrosta kuvaa kuvin ja tekstein kirja  Murtuvan aallon harjalla – Saaristolaistarinoita Suomenlahdelta . Kirjan keskiössä ovat Kaunissaari, Ristisaari, Kuutsalo, Haapasaari, Rankki, Kirkonmaa, Tammio ja Kuorsalo.
 Osalle saari on koti, osalle lomakeidas. Kaikkia kuitenkin yhdistää yksi asia: saari on paikka, jonne he kuuluvat.
 Monet tulevat saaristoon nauttimaan sen kauniista luonnosta. Mika Rokka
 Osa yhteistä historiaa
 "Itäisen Suomenlahden saarista kerrotaan lukemattomia tarinoita. Olivat ne sitten totta tai legendoja, tarinat tekevät saariin matkaamisesta seikkailun.
 Katson myös itse olevani osa saarten tarinaa."
 – Suhteeni saaristoon ja mereen on hyvin lämmin. Sukuni kesämökki on Karhusaaressa, johon vaarini rakensi mökin. Se oli vasta toinen mökki saaressa. Olen käynyt siellä vauvasta saakka, kertoo Kotkan Sapokassa asuva  Kai Savolainen .
 Miehen parhaat lapsuusmuistot saarilta ovat veneilyretket isän kanssa. Yhdessä he kävivät katsomassa, oliko verkkoihin jäänyt kaloja.
 – Isä toimi myös hinaajien päällikkönä Kotkassa, ja pääsin seuraamaan hänen työtään saariston sokkeloisilla väylillä.
 Isä oli Kai Savolaisen sankari.
 Kai Savolainen on viettänyt aikaa vesillä jo pienestä lapsesta saakka. Meri ja saaristo ovat edelleen hänen intohimonsa.  Juha Metso.
 Kai Savolainen luo lempeän katseen matkustaja-alus Jaanaan. Sen ansiosta hän voi yhä 43-vuotiaana viettää aikaa vesillä.
 – Ajan kesäisin matkustajia Lehmäsaareen, Kirkonmaalle ja Rankkiin. On mahtavaa päästä tarjoamaan kesäpäivän viettäjille tämä mahdollisuus.
 "Kun käännän MS Jaanan keulan Kotkan Sapokan satamasta kohti ulappaa, tiedän Ruotsinsalmen taistelujen hylkyjen lepäävän veden alla. Aika on toinen, mutta maisema on pysynyt ennallaan.
 Se on minun sielunmaisemani."
 Sukupolvet ja elinkeinot saarella ovat vaihtuneet ja painumassa historiaan. Nykypäivänä Kai Savolaista tervehtii maisema täynnä turisteja, retkeilijöitä ja mökkeilijöitä.
 – Ihminen on tullut entistä mukavuudenhaluisemmaksi. Mökit varustellaan juoksevalla vedellä ja saunat toimivat sähköllä. Kaikki muokkaavat saaristokulttuuria omannäköisekseen. Se on hienoa.
 Eniten Savolaista kiehtoo saaren kallioihin hioutunut historia. Se pysyy.
 – Pääsemme kulkemaan samoilla jalanjäljillä kuin kalastajat, sotilaat, hylkeenpyytäjät ja kuninkaat aikoinaan. Näin voimme kaikki olla osa yhteistä tarinaa.
 Suomenlahti kuvattuna ylhäältä päin. Juha Metso
 “Saari on koti”
 "Saaressa eletään säiden ja luonnon armoilla eikä saareen pääsy ole talvisin ja kelirikkoaikoina itsestäänselvyys. Huoltokuljetus voi jäädä myrskyn vuoksi tulematta eikä kaupan hyllyille saada täydennystä.
 Minulla on aina varastoituna ruokaa pahimman varalle. Jos sapuska sattuisi loppumaan, Haapasaareen olisi turha tilata pizzaa.
 Myös se jäisi tulematta."
 On kulunut 27 vuotta siitä, kun  Aarne “Apa” Valtonen  lastasi veneensä ja suuntasi Kotkasta kohti Haapasaarta.
 – Kalastus oli silloin suurta huutoa, ja sen perässä muutin saareen. Sillä tiellä olen vieläkin, mies virnistää.
 Eläkepäiviään viettävän Valtosen arki saarella on leppoisaa.
 – Kauppapäivinä käyn kaupassa, tapaan saarelaisia ja vaihdamme kuulumisia. Hienointa saarella on juuri sen tiivis yhteisö. Ollaan eri mieltä ja samaa mieltä, mutta toimeen tullaan aina.
 Apa Valtonen on asunut Haapasaaressa yli kolmasosan elämästään. Juha Metso
 Pysyviä asukkaita Haapasaaressa  ei montaa ole . Kesämökkejä siellä on kuitenkin lukuisia.
 – Moni kehuu, kuinka kaunista Haapasaaressa on. Itse kuvailisin sitä kivikoksi. Oma silmäni on niin tottunut saareen, ettei se näytä minusta niin ihmeelliseltä, Apa Valtonen sanoo.
 Se ei kuitenkaan tarkoita, etteikö hän olisi kiintynyt maisemaan.
 – Saari on minulle koti.
 "Yritän olla ajattelematta sitä, että olen ehkä joskus niin huonossa kunnossa, etten tule enää yksin kotonani toimeen. Tuskin elämä mantereella paremmaksi muuttuisi. Joutuisi kyyhöttämään jossain pienessä kopissa, josta ei pääse edes kuistille tupakalle.
 Tai jos on tarpeeksi huonossa kunnossa, ajatteleeko silloin toisella tavalla?
 Koti Haapasaaressa ei ehkä ole tärkein asia maailmassa.
 Ehkä elämä on tärkeämpi."
 Murtuvan aallon harjalla – Saaristolaistarinoita Suomenlahdelta -kirjan kuviin on tahdottu taltioida hetkiä, jotka herättävät tunteita. Juha Metso
 Pakopaikka, jonne kuuluu
 "Suomalaiset matkustavat arkielämästä vetäytyäkseen maapallon toisella puolella järjestettäviin retriitteihin.
 Minä olen onnekas, koska voin viettää aikaani Kuorsalon saaressa."
 Saari Haminassa on Vantaalla asuvan, talouspäällikkönä työskentelevän  Hanna Saarniahon  pakopaikka. Sieltä löytyy hänen isoäitinsä suvulle kuulunut asunnoksi muutettu vanha kauppa.
 Siellä Saarniaho viettää kesänsä.
 – Elämä saarella on hidasta, mikä opettaa nöyryyttä arkeen. Kaikkea ei voi aina kellottaa. On ihanaa vain kuunnella lintuja ja aaltoja auringonlaskua katsellessa.
 Kuorsalon saari on Hanna Saarniahon lomaparatiisi. Juha Metso
 Saarniahon parhaat muistot saaresta liittyvät siellä vietettyihin lapsuuden kesiin.
 – Kävimme mummin ja vaarin kanssa kalassa, poimimassa mustikoita ja veneilemässä. Vietimme sen ajan perinteistä saaristolaiselämää.
 "Juoksen sisareni ja naapurin tytön kanssa pitkin rantakalliota. Keräilemme heinistä kimppuja ja teemme käpylehmiä. Vaari veistää meille pajupillit.
 Kun pilliin puhaltaa oikein, lintu vastaa pillin vihellykseen."
 Nyt 40-vuotias Hanna Saarniaho näkee Kuorsalon etenkin kesänviettopaikkana – eikä hän ole ainoa.
 – Tänne tullaan rauhoittumaan ja olemaan yksin, eikä samanlaista yhteisöllisyyttä enää ole. Ennen ihmiset kokoontuivat postirannassa, mutta postin kulun loputtua nämä pakolliset kokoontumiset ovat jääneet.
 Tästä huolimatta Saarniaho aistii suurta yhteenkuuluvuuden tunnetta saareen ja muihin saarelaisiin.
 – Minulla on vahva tunne siitä, että Kuorsalo on paikka jonne kuulun. Pääkaupunkiseutu ei ole koskaan tuntunut samalta.
 Murtuvan aallon harjalla – Saaristolaistarinoita Suomenlahdelta -kirjaan on kuvattu luonnon kauneutta ja armottomuutta. Juha Metso
 "Hetkiä, jotka ovat heti historiaa"
 Kai Savolainen, Apa Valtonen ja Hanna Saarniaho kertovat tarinansa kirjassa  Murtuvan aallon harjalla – Saaristolaistarinoita Suomenlahdelta . Sitä varten haastateltiin yhteensä 17 henkilöä, joilla on vahva tunneside saariin.
 Tunteet välittyvät  Ville Vanhalan  kirjoittamin tekstein sekä kuvin, jotka ovat ottaneet  Mika Rokka  ja  Juha Metso .
 – Kuvilla on paljon kauneusarvoa, mutta tahdoin ujuttaa niihin myös kevyttä kritiikkiä siitä, mitä saarissa tänä päivänä tapahtuu. Suomenlahdella liikkuu paljon niin sanottuja kelluvia aikapommeja, jotka uhkaavat alueen haavoittuvaista ympäristöä. Viime vuonna sen kautta kulki kelluva ydinvoimala Pietarista Murmanskiin, kuvatoimittaja Juha Metso sanoo.
 Mika Rokka, Ville Vanhala ja Juha Metso halusivat taltioida kirjaansa itäisen Suomenlahden kauneuden. Tiina Karppi / Yle
 Valtaosa kirjan valokuvista on otettu viimeisten 20 vuoden aikana. Niihin on taltioitu herkkiä maisemia, saarelaisten hymyjä ja luonnon armottomuutta.
 – Ne ovat hetkiä, jotka ovat heti historiaa. Ne me halusimme ikuistaa tuleville sukupolville.
 Kursivoidut lainaukset ovat otteita kirjasta Murtuvan aallon harjalla  –  Saaristolaistarinoita Suomenlahdelta (Docendo Oy, 2019).

"Pääkaupunkiseutu ei ole koskaan tuntunut samalta" – kolme tarinaa rakkaudesta Suomenlahden saariin


Summary: Faxai-hirmumyrskyn arvioidaan nostavan dramaattisesti vedenpintaa Tokionlahdella, kertoo Ylen meteorologi Kerttu Kotakorpi.

Japanin Tokiossa valmistaudutaan kohti kaupunkia matkalla olevaan taifuuniin. Viranomaiset ovat varoittaneet korkean aallokon, tulvan ja maanvyöryjen uhasta ja kehottaneet yli 3 500 kukkuloilla asuvaa ihmistä lähtemään evakkoon.
 Faxai-taifuunin on määrä saapua Tokioon sunnuntain aikana paikallista aikaa. Japanin Ilmatieteen laitoksen mukaan taifuuni voi tuoda jopa ennätysmäiset sateet ja tuulen. Tuuli on pahimmillaan sunnuntai-iltana. Maanantaina päivällä pahin on ohi.
 – Sadetta voi tulla jopa 100–400 millimetriä ja tuulennopeus on 55 metriä sekunnissa, puuskissa 75 metriä sekunnissa, sanoo Ylen meteorologi  Kerttu Kotakorpi .
 Hirmumyrskyn arvioidaan nostavan dramaattisesti vedenpintaa Tokionlahdella. Taifuunin keskus liikkuu tämänhetkisessä ennusteessa aivan Tokion länsipuolta.
 – Tokioon odotetaan 1–3 metrin tulvaa. Taifuuni on voimistunut nopeasti ykkösluokasta nelosluokkaan, ja voi olla voimakkain myrsky alueella sitten vuoden 2005. Se rantautuu todennäköisesti kolmos- tai nelosluokan hirmumyrskynä, Kotakorpi kertoo tuoreimmista arvioista.
 Hirmumyrskyn tuloon on varauduttu perumalla juna- ja lentovuoroja. Monet kaupat ja huvittelukeskukset sulkevat sunnuntaina ovensa tavallista aikaisemmin. Näiden joukossa on myös Tokion Disneyland-huvipuisto.
 Taifuunin reitti näkyy tästä Suomen Ilmatieteen laitoksen julkaisemasta animaatiosta. Tviitin julkaisuhetkellä taifuuni oli vielä kolmoskategoriassa.

Voimakas taifuuni suuntaa kohti Tokiota – voimistui nopeasti ykkösluokasta nelosluokkaan


Summary: Oppositiojohtaja Navalnyi on kehottanut äänestäjiä tukemaan niitä ehdokkaita, joilla on parhaimmat mahdollisuudet lyödä Yhtenäinen Venäjä -valtapuolueen ehdokkaat.

Venäjällä äänestetään parhaillaan useissa alueellisissa ja kunnallisissa vaaleissa.
 Suurin mielenkiinto kohdistuu kuitenkin Moskovaan, missä on määrä valita kaupunginduuma. Sekä presidentti  Vladimir Putin  että oppositiojohtaja  Aleksei Navalnyi  kävivät päivällä antamassa äänensä pääkaupungissa.
 Moskovassa on vaalien alla järjestetty mielenosoituksia, koska vaaliviranomaiset ovat estäneet useita oppositiopoliitikkoja asettumasta ehdolle. Poliisi on hajottanut mielenosoituksia poikkeuksellisen kovakouraisesti. Lisäksi useita oppositiopoliitikkoja ja heidän kannattajiaan on pidätetty ja vangittu.
 Oppositiojohtaja Aleksei Navalnyi äänesti sunnuntaina Moskovassa.  Sergei Bobylev/ AOL
 Oppositiojohtaja Navalnyi on kehottanut äänestäjiä rankaisemaan Kremliä ja tukemaan niitä ehdokkaita, joilla on parhaimmat mahdollisuudet lyödä Yhtenäinen Venäjä -valtapuolueen ehdokkaat.
 Pietarin vaaleissa äänestetään tänään kuvernööristä. Vaalit ovat herättäneet paljon huomiota, sillä Venäjän hallinto on antanut tukensa virkaa tekevälle kuvernöörille  Aleksandr Begloville . Beglov on kuitenkin pietarilaisten keskuudessa epäsuosittu.
 Lisää aiheesta:
 "Meitä ei voi enää pelotella" – Nuoret rynnivät Venäjää ravisteleviin protesteihin, opettajien painostuksesta huolimatta

Presidentti Putin ja oppositiojohtaja Navalnyi kävivät antamassa äänensä Moskovan kiistellyissä vaaleissa


Summary: Kulttuurivieraat Leea ja Klaus Klemola ovat sitä mieltä, että viimeisellä rannalla on hyvä olla kaverin kanssa.

Aikaa on tosi vähän.
 Paitsi että jää sulaa, ja vesi nousee, on  Arktisten leikkien  ensi-iltaan tätä juttua tehdessä enää viikko.
 Ohjaaja  Leea Klemola  potkaisee välillä kengät jalastaan, että pääsee ketterämmin näyttämölle viilaamaan käänteentekevää kohtausta. Haastatteluun varattu tunti muuttuu vajaaksi puoleksi ylimääräisen harjoituksen takia. Valokuvat räpsitään lennosta.
 Klemola pahoittelee vuolaasti, mutta tässä on nyt kiire, ja koska kiire on luovuuden vihollinen, hän maksaisi vaikka sata miljoonaa ylimääräisistä minuuteista.
 Työtä on paljon, sillä vajaan kolmen tunnin esityksen aikana käsitellään muun muassa kuoleman voittaminen, leikin tärkeys, miehen kunnia ja radikalisoituminen.
 Ja tietenkin ilmastonmuutos.
 Arktisissa leikeissä  ollaan Kokkolassa, jossa on joulukuussa asteita kahdeksantoista ja veneilykelit.
 Tilanne on hankala, sillä päähenkilö, 75-vuotias entinen portsari Marja-Terttu Zeppelin rakastaa intohimoisesti kylmää – ja kaipaa kuolemassaankin jäälautalle.
 Onneksi taide voi auttaa, ja toiset ihmiset.
 Ja onneksi, kun kiire on, Klemolan sisarukset Leea ja  Klaus  puhuvat nopeasti ja paljon.
 Arktisissa leikeissä sekaannutaan myös musiikkibisnekseen.  Mårten Lampén/Yle
 Kokkola korvien välissä
 Kylmä on aina kiehtonut tavattoman paljon Leea ja Klaus Klemolaa. Siksi oli luonnollista, että 16 vuotta sitten sisko ja veli lähtivät kuukauden tutkimusmatkalle Grönlantiin.
 – Mä oon lapsesta saakka ollut tosi kiinnostunut napa-alueista ja naparetkeilijöistä. Idea lähteä matkalle oli kuitenkin Leean, Klaus muistelee.
 Matkan tarkoitus oli, että Klaus kavereidensa  Juho Kuosmasen  ja  Jussi Rantamäen  kanssa toimisi jonkinlaisina karikatyyrisinä esikuvina Leean arktisen näytelmätrilogian ensimmäisen osan,  Kokkolan  hahmoille.
 Klaus vaikutti lopulta niin paljon hahmoonsa, juoppoja hyysäävää henkilöhuolintafirmaa pyörittävään Martti Piano Larssoniin, että trilogian seuraavat kolme osaa  Kohti kylmempää ,  New Karlebyn  ja  Arktiset leikit  sisarukset kirjoittivat yhdessä. Ja kyllä, kyseessä on trilogia, koska niin tekijät ovat päättäneet, vaikka näytelmiä on neljä.
 Näytelmissä kuljetaan Kokkolasta Grönlantiin ja takaisin, sillä maantiede vaikuttaa ihmisten mentaliteettiin. Klemoloiden tapauksessa kasvuvuosien kotikaupungin Kokkolan maantiede.
 – Alunperin mietin, millaisen jäljen Kokkola on minuun jättäny, ja miksei se lähde minusta. Olin asunut jo pitkään Helsingissä, mutta kaipasin aina Kokkolaan, ja ihmettelin miksi. Vastaus oli ainakin osittain se kylmyys, Leea selittää.
 Kokkolan kaipuusta sai alkunsa idea, että joku yrittäisi siirtää kaupungin jonnekin muualle; perustaa esimerkiksi Kokkola-nimisen kapakan. Sen tunnelmassa olisi yritetty jäljittää, mikä kokkolalaisessa identiteetissä on olennaista.
 Ja koska Leea Klemola oli jo aiemmin tehnyt näytelmän, jossa talvi oli väkevästi läsnä, hän ymmärsi haluavansa viedä talven vielä äärimmäisempiin mittoihin.
 – Siinä oli ihmisiä toppapuvuissa, mikä oli aivan ihanaa. Voisin loputtomiin katsoa, kun he pukevat niitä päälle, ja kaikkea sitä sihisevissä kulkemista. Siitä tuli ajatus Kokkolan perustamisesta Grönlantiin.
 Niin kokkolalaisesta Marja-Terttu Zeppelinistä tuli maailman pohjoisin grilliyrittäjä.  Arktisissa leikeissä  hän palaa kotiin.
 - Arktiset leikit on pohjimmiltaan rakkausnäytelmä, sanoo Leea Klemola. Kuvassa vieraantunut aviopari Marja-Terttu Zeppelin (Heikki Kinnunen) ja Piano Larsson (Klaus Klemola).  Harri Hinkka/Tampereen Teatteri
 Grönlanti – kuin Suomi, mutta parempi
 Ensimmäisellä matkalla Grönlantiin Klemolan sisarukset kavereineen menivät kaikkein epäkiinnostavimpiin paikkoihin; niihin, joita matkaoppaat kehottivat välttämään. Pääkaupunki Nuuk oli kuin rujo, betoninen saari lumen keskellä. Siellä kaunis piti löytää rumasta.
 Klemolat asuivat enimmäkseen kerrostalokämpässä kuten paikalliset, ja joivat aika paljon viinaa, kuten paikalliset. Tai kuten suomalaiset.
 – Huvittavinta oli, että me ei tiedetty vielä mennessämme, että Nuuk on samalla leveysasteella kuin Kokkola, varsinkin kun kuntaliitoksen myötä keskusta siirtyi Lohtajan kohdalle, Klaus huomauttaa.
 Grönlanti on Leean mielestä kuin Suomi, mutta kotimaan parhaat puolet ovat siellä pontenssiin kymmenen.
 – Siellä on tajunnut, miten sukulaiskansa meillä siellä on. Meitä yhdistää reviirintaju, hyvin lähellä oleva animismi ja myöhään tullut kristinusko; itsemurhat ja viina. Luontosuhde on kauhean voimakas, ja kaikki vehkeet otetaan nopeasti haltuun.
 Yhteistä on myös huumorintajun koettelevuus. Klausin mukaan huumoria pidetään Grönlannissa suorastaan pyhänä viisautena.
 – Se on Grönlannissa elämän kovuuden mukanaan tuomaa lajia, ja kauhean lämmintä.
 Vastaavaa heimolaisuutta ei Klemoloiden mielestä löydy muualta.
 – Suomi on pellolla kuokkiva köyhä, jolle Ruotsi on isoveli, joka on päässyt hyviin yliopistoihin. Venäjä on jotain ihan...Eurooppa taas ihan saatanan kaukana.
 Leea aloittaa ja Klaus jatkaa:
 – Ja Tanska on kauhean monimutkainen.
 Klaus Klemolasta oli kuin kuiluun tippumista tajuta, miten hahmot ovat vanhentuneet 15 vuodessa. Piano Larsson on muuttanut Kauniaisiin ja pistänyt korkin kiinni. - Ei oma elämä tunnu ankealta, mutta nyt mennään autolla baariin, koska sieltä tullaan selvinpäin pois. Mårten Lampén/Yle
 Loputon talvisota joutaa mennä
 Matkat Grönlantiin ovat saaneet Leean ymmärtämään, miten pohjoisessa suomalaiset asuvat.
 – Kun asuu Helsingissä, tuntuu, että asuu aika etelässä, mutta kun Helsingin korkeudelta vetää maailman ympäri viivan, niin suurin osa sen pohjoispuolella elävistä on suomalaisia. Me ollaan todella arktinen kansa.
 Yksi keskeinen asia grönlantilaisia ja suomalaisia kuitenkin erottaa. Se on suhtautuminen lumeen ja kylmään. Grönlannissa siinä on joku järki, sanoo Leea.
 – Kun Nuukissa on viisi astetta pakkasta, ne vetää toppahousut päälle. Täällä sinnitellään farkuissa.
 – Ja vittuillaan VR:lle, kun se on myöhässä, Klaus säestää.
 Leean mielestä Suomi käy sotaa talvea vastaan.
 – Saatana, kun tulee lunta, niin heti on käytössä joku neliosainen auraussuunnitelma. Se on kauheen sulosta tässä ilmaston lämpenemisessä, että menee samalla se talvisota, joka on meidän suhde talveen.
 Kylmien talvien mahdollisessa katoamisessa on Leean mielestä yksi erityisen hyvä puoli suomalaisen kulttuurin kannalta.
 – Toivottavasti loppuu se sotaelokuvien tekeminen. Menispä helvettiin jotain tästä meidän talvisodan ihannoinnista kylmän myötä!
 Arktisista leikeistä pääsee kärryille, vaikka ei olisi nähnyt trilogian edellisiä osia, Leea Klemola vakuuttaa. -Ei niistä kukaan voi mitään muistaakaan, kun edellisestä on jo yli kahdeksan vuotta. Mårten Lampén/Yle
 Jään kanssa puljaamiselle tulee loppu
 Klemoloiden näytelmän ydinkysymys on se, mitä arktisesta identiteetistä jää, kun kylmä katoaa.
 Leea Klemolalle koko arktinen trilogia on ollut myös vastauksen etsimistä siihen, mikä häntä itseään kylmässä niin kiehtoo. Lopullista selitystä ei löytynyt, mutta jotenkin se liittyy kuolemanpelkoon.
 – Musta tuntui jo alunperin siltä, että jäille kuoleminen olisi ainoa tapa kuolla niin, että se ei pelottaisi. Siinä, että on äärimmäisen kylmässä lämpimästi puettuna on jotain, mikä pakottaa sisätilaan ittensä kanssa – sellaiseen ittensä kanssa kahdestaan olemiseen, että ei tunnu yksinäiseltä.
 Tällä kertaa Klemolat viettivät taustamatkalla Grönlannissa viisi viikkoa. Siitä suuri osa kului yhdessä maailman pohjoisimmista kylistä, Siorapalukissa, jossa on asukkaita alle 70.
 He odottivat kohtaavansa melkoista lohduttomuutta paikassa, jossa koko elämänmuoto perustuu “jään kanssa puljaamiselle”. Ilmapiiri oli muuttunut, mutta ei toivoton, Leea kuvailee.
 – Meidän kuvitelma oli paljon pahempi kuin todellisuus. Me oltiin varauduttu paljon synkempiin tunnelmiin ja humalassa nuokkuviin eskimoihin, mutta elämä siellä jatkuu.
 Klaus jatkaa lennosta:
 – Ne ihmiset on siellä koko ajan yhdessä, ja siellä elettiin ihan tarkalleen tätä hetkeä. Varmaan niin on siksi osittain netin vähyyden takia, mutta se on kauhean kivaa. Mä ajattelen, että mun henkinen kupla muistuttaa aika paljon pohjoisgrönlantilaista elämäntapaa.
 "Idiotismi on muodikasta"
 Arktisten leikkien yksi keskeinen teema on pyhä leikki.
 Jos ihminen yksin luo merkityksiä asioille, joissa muut niitä eivät näe, häntä pidetään yleensä sekopäänä. Jos jollekin antaa merkityksen vähintään kaksi ihmistä, on kyseessä leikki, ja leikillä on pelisäännöt, Leea Klemola selittää.
 – Hyvät leikkikaverit on hirveän tärkeitä, ja leikki onnistuu vain, jos se on päämäärä itsessään. Taidekin on pyhää leikkiä, eikä se onnistu, jos sitä tehdään vaikka siksi, että saisi lippuja kaupaksi.
 Leikki voi olla myös kerho, kuten eläköityneen portsarin Vili Tiippanaisen kohtalotovereilleen näytelmässä perustama Vahtimestarien veljeskunta. Veljeskunnan tunnuksissa kannetaan mukana autioituneen Kokkolan suuruuden päivien muistoa.
 Jotenkin vähän vahingossa kerho radikalisoituu; on koppalakkia päässä ja väkisin yläviistoon hakeutuvaa käsivartta. Tiippanainen kärsii niin hirveästi arvostuksen puutteesta, että pudottaa housut nilkkoihin ja julistaa niiden nousevan vain samaa tahtia kunnioituksen kanssa. Käsikirjoittajien mielestä esikuvia löytyy muun muassa nykypäivän poliitikoista.
 Klemolat kuvaavat  Arktisia leikkejä  viimeiseksi yrityksekseen rakastaa Suomen kansaa. Klausin mielestä se oli aikoinaan vielä helppo ja yksinkertainen asia.
 – Se on muuttunut vuosien varrella hyvin haasteelliseksi. Pohjois-Grönlanti on ihan lähimpiä paikkoja, joissa Suomen lipun kehtaa kiinnittää itseensä. Se on liitetty aivan vääriin merkityksiin ja asioihin. Yksilöiden kanssa on aina helppoa puhua, mutta massana kaikista tulee idiootteja.
 Leea selventää:
 – Ennen oli häpeällistä olla idiootti, nyt sitä ollaan avoimesti ja ylpeästi. Latteus on muotia. Ihmisten paskatorvi on avattu, ja kaikki tööttäävät pitkin nettiä, mitä oikeasti ajattelevat. Ennen sitä ei oltaisi kehdattu tehdä.
 Idiootti ei kuitenkaan Leean mielestä välttämättä ole sitä aina.
 – Idiootti on ihminen, joka antaa periksi omille peloilleen, ja alkaa porukassa heitellä kiviä. Niin voi käydä kenelle tahansa.
 Leea Klemola on ollut viime vaalien jälkeen optimistisempi Suomen tulevaisuuden suhteen. - Kaikista tulee massoissa idiootteja, mutta kun kansa puhui, se näytti, ettei ole niitä täynnä. Vaalitulos ja sen jälkeen valittu hallitus antoi toivoa niin, ettei mikään. Mårten Lampén/Yle
 "Olen hyötynyt naisvihasta"
 Arktisen trilogian neljäs osa oli pyörinyt Leea Klemolan mielessä jo pitkään, mutta #metoo-kampanja sai hänet harkitsemaan uudelleen.
 Kampanja sai hänet katsomaan itseään uudesta näkökulmasta. Peilistä näkyi hänen mielestään dinosaurus ja menneen talven lunta.
 – Ymmärsin jollain tasolla, miten naisviha on myös minuun pesiytynyt, ja miten olen hyötynyt siitä. Tuntui että joku viattomuuden verho repäistiin silmien edestä. Tajusin, miten estynyt henkilö olen, ja sen, että en halua muuttua, enkä pysty muuttumaan.
 Leean mielestä sellaista naista kuin Marja-Terttu Zeppelin ei enää ikinä voisi olla näyttämöllä; umpimielistä hahmoa, joka rakastaa pakkasta enemmän kuin ihmistä.
 – Aloin miettiä Marja-Terttua maskuliinisesta näkökulmasta, ja tajusin, että mikä sen mentaliteetissa on, kun se ei suostu mihinkään. Se menee kuin autistisena kohti kylmää, eikä ole seksi-ihmisiä.
 Mutta Leea ei halua määritellä Marja-Terttua pilalle.
 – Halusin vain vielä yhden kerran saada rakastaa sitä, ja näitä muita hahmoja.
 Sisarukset kirjoittavat näytelmänsä enimmäkseen Klausin mökillä Maisansalossa. Klaus kutoo sukkia samalla, kun Leea istuu koneella. Kun teksti on valmis, on roolijako selvä. Mårten Lampén/Yle
 "Kaikissa on maskuliinia ja feminiiniä"
 Leea Klemolan näytelmissä rikotaan jatkuvasti seksuaalisuuden ja sukupuolisuuden totuttuja normeja. Niin myös sisarusten yhteisessä arktisessa trilogiassa.
 Siinä on nähty esimerkiksi räävitön, itseään myyvä vanhus, mummoksi muuttuva mies, hermafrodiittinen täplähyeena ja rutkasti humalaisia seksiyrityksiä.
 Naiset näyttelevät usein miehiä, ja toisinpäin.
 Se ei ole itsetarkoituksellista, vaan tapauskohtaista, ohjaaja huomauttaa. Taustalla on yleensä halu käyttää tiettyä näyttelijää kiinnostavimmalla mahdollisella tavalla – vaikkapa  Heikki Kinnusta  Marja-Terttuna.
 – Ajattelen, että meissä kaikissa on sekä maskuliinia että feminiiniä. Kun Marja-Terttua esittää mies, ei kenenkään mieleen tule, että sen rakkaus kylmään tarkoittaisi sitä, että se on frigidi. Halusin, että se on ei-psykologinen henkilö. Sellainen, joka pakenee pakkaseen ongelmiaan, joita se ei uskalla kohdata.
 On toinenkin syy siihen, että Marja-Tertun näyttelijän pitää Leean mielestä olla mies.
 – Yhdessä trilogian osassa Marja-Terttu toivoi, että hänen kaksoisveljensä lyö häntä. Marja-Terttu hakattiin näyttämöllä. Jos tilanne olisi ollut se, että miesnäyttelijä lyö naisnäyttelijää, se olisi ollut vastenmielinen. Marja-Tertun oma tahto ja valinta olisivat tuntuneet masokismilta.
 Arktisissa leikeissä  Marja-Terttua – ja etenkin tämän ihania rintoja – janoavaa Vili Tiippanaista näyttelee  Anna-Elina Lyytikäinen .
 – Siihen syyt ovat ihan toisia. On vaikea edes yrittää selittää, mitä kaikkea se tuo hahmoon; jonkun ulkopuolisuuden miesten maailmasta ainakin. Kun esittäjän sukupuoli on toinen kuin hahmon, se aiheuttaa katsojassa erilaisia ymmärryksiä.
 - Mun näytelmissä on eläimiä, koska ihminen tavallaan alkaa siitä, mihin eläin loppuu. Eläin on tavallaan äärimmäinen toinen, se ei voi koskaan ola maskuliinisen hegemonian huippu. Mårten Lampén/Yle
 Miehenä oleminen muuttuu
 Klemolat kertovat lukeneensa mielenkiinnolla akateemisia tutkimuksia, joissa on analysoitu heidän näytelmänsä hahmoja ja niiden kantamia merkityksiä.
 – Oli kyllä hauskaa lukea, kun joku juuri väitteli tohtoriksi eläimistä meidän näytelmissä, että ai, ollaanko me kaikkea tällaistakin tänne kirjoitettu sisään, Klaus nauraa.
 Toisin kuin edellisissä näytelmissä, ei  Arktisissa leikeissä  juuri eläimiä esiinny. On yksi hauki, ja mahdollisesti kuollut hamsteri. Sitä ei edes näytetä, koska Leea Klemolan mielestä kuolemaa voisi olla vaikea ottaa todesta, jos joukossa poukkoilisi ties mitä variksia.
 Eläimiä on ennen ollut Leean mukaan siitä rehellisestä syystä, että häntä on aina kiinnostanut niiden tutkiminen. Vähän kuin laumaa hän tarkkaili myös veljensä kaveripiiriä silloin, kun trilogia sai alkunsa. Kaveriporukan keskinäisessä kulttuurissa oli jotain, mikä kiinnosti häntä.
 Siksi Leea alunperin pyysi Klausin kavereineen Grönlantiin, ja siksi nämä samat kaverukset näyttelevät lähes kaikissa trilogian osissa. Tarinan edetessä miehet, jotka myös tosielämässä ovat elokuva-alalla, laajentavat firmansa toimialan leffabisnekseen.
 – Näiden kolmen jätkän tavassa olla yhdessä oli käynnissä sellainen maskuliinisuuden uudelleenarviointi. Niitä yhdisti suunnaton halveksunta maskuliinista hegemoniaa kohtaan, ilman että kukaan niistä olisi mitenkään hippi.
 Vuosia myöhemmin, on Leean mielestä ilmeistä, että veli ystävineen oli osa miehisyyden muutoksen alkusoittoa.
 – Nyt, kun puhutaan toksisesta maskuliinisuudesta, on hauska huomata, miten edellä he olivat aikaansa. Näiden miesten tapa olla ei tarkoita aggression poissaoloa. Sitä on paljonkin, vaikkei väkivaltaisessa mielessä. Ei heistä kukaan ole muuttunut naiseksi sen takia, että he uudelleenarvioivat miehenä olemista.
 Sisarukset saattavat kirjoittaa yhdessä vielä tulevaisuudessa, mutta ajan järjestäminen noin vuoden vievälle urakalle ei ole helppo juttu. Klaus ei ole varsinaisesti näyttelijä, tai käsikirjoittaja, vaan elokuvajärjestäjä. - Jos aikaa kirjoittamiseen on yhtään liian vähän, niin sitä on hirveesti liian vähän. Mårten Lampén/Yle
 Viimeisellä rannalla ei olla yksin
 Kun Klaus ja Leea Klemola matkustivat lokakuussa Grönlantiin, heillä oli ajatus siitä, että trilogian viimeisestä osasta tulee väistämättä dystopia.
 Alkuperäisasukkaiden asuttama, vähitellen sulava kylä tuntui hyvin konkreettisesti ihmiskunnan viimeiseltä rannalta.
 – Se on tavallaan pahin paikka sen kannalta, että koko kylmän kulttuuri on katoamassa.
 Todellisuus Siorapalukissa pisti kuitenkin konseptin uusiksi. Ihmiset elävät eteenpäin, puuhavaat keskenään ja pakostakin auttavat toisiaan. Pakkasessa ei muuten pärjää.
 Vaikka  Arktisissa leikeissä  on kyse kuolemasta, luopumisesta ja kaikenlaisten juttujen totaalisesta pieleenmenemisestä, sen maailma ei ole lohduton. Matka Grönlantiin oli onnistunut toivonetsintäretki, Leea summaa.
 – Se on aina yllättävää mistä se toivo löytyy. Näkökulma ilmaston lämpenemiseen muuttui.
 Viimeisellä rannalla ollaan, mutta siellä ei olla yksin. Leean mielestä toivo on toisissa ihmisissä.
 – Itselle tuli toiveikas olo viimeisen ilmastoraportin jälkeen. Vaikka moni vielä väittää, ettei ilmasto lämpene, on meistä suurin osa nyt samassa veneessä. Jos me ollaan siellä yhdessä, meillä ei ole mitään hätää.
 Arktisissa leikeissä ollaan samassa veneessä, vaikka ei aina huvittaisi. Harri Hinkka/Tampereen teatteri
 Arktiset leikit on Tampereen Teatterin ja Espoon Kaupunginteatterin yhteistuotanto.

Leea ja Klaus Klemola kirjoittavat kylmän kaipuusta: "Mitä arktisesta identiteetistä jää, kun pakkasen kanssa puljaus loppuu?"


Summary: It-insinööri Antti Härkönen otti irtisanomispaketin vastaan tietämättä, mitä tekisi seuraavaksi. Lopulta melontaharrastuksesta muotoutui työ, eikä mies ole katunut päätöstään kertaakaan.

Antti Härkönen istui kajakissa ja häntä pelotti. Suuntaa ei voinut enää muuttaa, vaikka tuuli oli odotettua navakampi ja teki Itämeren aallokosta kajakille haastavan. Oli vain melottava eteenpäin. Härkönen luotti melojatoveriensa kokemukseen ja huolelliseen etukäteissuunnitteluun.
 Bogskärin majakka Itämerellä seisoo yksinäisenä pienellä kallioluodolla kirjaimellisesti keskellä ei mitään. Se venyttää Suomen rajojen eteläisintä pistettä avomerelle, Suomen mantereelle on matkaa sata kilometriä. Vuosittain karulla karikolla käy alle kymmenen ihmistä. Nyt sitä kohden meloi kolmen hengen retkikunta.
 – Aavaa merta oli kaikkialla ympärillä kymmeniä kilometrejä. Tuulen nostattamat aallot olivat ennusteissa esitettyjä pahempia, emmekä tienneet pääseekö Bogskärin kallioluodolle rantautumaan siinä säässä.
 Härkösen pelko ei ollut turha, vaan se viritti ja auttoi keskittymään vaikeissa olosuhteissa.
 – Se on ennen kaikkea tervettä pelkoa ja kunnioitusta luontoa kohtaan.
 Bogskäriltä on matkaa isommalle maa-alueelle 40 kilometriä. Tuulioloilla on iso merkitys kun matkaa tehdään pienillä kajakeilla ja pelkästään lihasvoimin. Antti Härkönen
 Matkan riskit oli otettu huomioon hyvissä ajoin. Oli varmuus siitä, että oltiin tilanteen päällä eikä toisinpäin.
 – Turvallisuussuunnitelma tehdään aina huolella, ja se toimitettiin myös Turkuun merivartiostolle. Kun sää yllättäen huononi, merivartiostosta yritettiin silloin olla yhteydessä meihin ja varmistaa, että kaikki on kunnossa.
 Vaikea matka oli kuitenkin tärkeä. Edessä oli nimittäin ainoa suomalainen majakka, jonka juurella Härkönen ei ollut vielä käynyt.
 Viisi viikkoa merillä muuttaa kotiolot ihmeeksi
 – Suomen saaristo on maailman hienoimpia paikkoja kesällä. Näin ykskantaan toteaa Antti Härkönen, jonka melontapäiväkirjassa on merkintöjä niin New Yorkin Manhattanin silhuetista, Karibian lämmöstä kuin Grönlannin Sisimiutin jäävuorista ja kristallinkirkkaasta merestä.
 Härkösen merikajakkiin on kertynyt paljon kilometrejä. Osalla retkistä on tavoitteita, toisilla annetaan tunnelman viedä.
 Hän on melonut esimerkiksi Suomen aluevesirajan päästä päähän, Virolahdelta Tornioon. Matkaa kertyi 1300 kilometriä.
 Vietettyään kaikkiaan viisi viikkoa merillä kajakissa, paluu kotiin Tampereelle tuntui ihmeeltä. Ei tuullut, vettä tuli hanasta ja virtaa seinästä. Meni hetki, että lattia Härkösen jalkojen alla lakkasi keinumasta.
 Antti Härkönen meloi Suomen aluevesirajat päästä päähän. Matka alkoi Virolahdelta ja kun päätepiste Tornio siinsi edessä, oli merillä vietetty viikkoja ja matkaa oli kertynyt 1 300 kilometriä. Kotiin palatessa tavalliset asiat olivat muuttuneet ihmeiksi. Minna Kantsila
 Matka it-alan insinööristä nykyiseen elämäntapaan yrittäjänä on ollut huima, eikä Härkönen aina itsekään ole tarkkaan tiennyt seuraavaa askeltaan.
 – Halusin tehdä jotain muuta. Harrastuksesta matkailun, liikunnan ja seikkailun parissa on tullut nyt työ.
 Vuonna 2010 Härkönen irtisanoi pitkän ja antoisan työsuhteensa. Työssä tapahtui isoja muutoksia ja työnkuva muuttui hallitsemattomaksi. Kun yt-neuvottelut tulivat, Härkönen otti irtisanomispaketin ja lähti vapaaehtoisesti.
 – Kertaakaan en ole lähtöä katunut, vaikka silloin ei ollut aavistustakaan mitä seuraavaksi tekisin. Vaikka pienyrittäjän elämä nousuineen ja laskuineen on tullut tutuksi, tämä tuntuu oikealta. Elämässä pitää tehdä isojakin päätöksiä ja elää niiden mukaan. Niitä on turha katua jälkeenpäin.
 Piti kuitenkin tapahtua yksi merkittävä melontareissu, ennen kuin Härkönen oli valmis irtisanomaan itsensä.
 Bengtskär antoi sysäyksen majakoiden valloitukseen
 Turun saaristossa seisova jyhkeä, laivaliikennettä turvannut Bengtskärin majakka täytti sata vuotta vuonna 2006.
 Samana kesänä sen kallioille rantautui joukko melojia, heidän joukossaan merillä ensimmäistä kertaa melonut Antti Härkönen.
 Itämeren aalloilla, sen pyöreillä ulkosaariston muodoilla ja yli 50 metrin korkeuteen kohoavalla Bengtskärin majakalla oli Härkösen elämään lopulta suurempi vaikutus kuin hän aavistikaan.
 Antti Härkönen on viihtynyt Itämerellä jo vuosia. Luonto palkitsee aina. Antti Hirvonen
 – Aava meri olikin tällaiselle Itä-Suomen kasvatille sielunmaisema. Vaativa ja karu ympäristö ja silti todella kaunista.
 Retki sai Härkösen marssimaan kajakkikauppaan.
 – Ostin heti sen reissun jälkeen itselleni oman merikajakin. Sama kajakki on minulla edelleen.
 Kymmenen vuotta myöhemmin Härkönen oli ehtinyt rantautua melkein jokaisen suomalaisen majakan ja pookin, eli tunnusmajakan rantaan. Vain yksi oli vielä valloittamatta.
 Kaukainen ja vaikeasti tavoitettava Bogskär
 Matka Bogskärin majakalle oli Antti Härkösen majakkaretkistä viimeinen ja samalla vaikein. Matkaa tehtiin neljä päivää. Viimeinen 40 kilometrin ylitys melottiin kerralla, sillä avomerellä ei ollut muuta vaihtoehtoa.
 Kun umpiväsynyt Härkönen ja kaksi muuta melojaa lopulta vetivät kajakkinsa Bogskärin tuuliselle kallioluodolle, oli lähdöstä ehtinyt kulua kahdeksan tuntia. Luoto oli pieni, puuton ja karu, noin 50 metriä suuntaansa. Sen keskellä nousi sinivalkoinen pieni majakka.
 – Tuuli oli navakkaa. Oli vaikea löytää rantautumispaikkaa. Kun se löydettiin, tajuttiin että nyt näyttää hyvältä. Jollakin tavalla varmistui, että mitään hätää ei ole ja seuraavana päivänä päästään turvallisesti pois.
 Bogskärin pieni ja karu luoto on Suomen eteläisin maapiste. Lähin asutus on noin 50 kilometrin päässä. Antti Härkönen
 Sinä yönä Härkönen seurueineen nukkui yksinäisen Bogskärin juurella. Puhelin ei toiminut ja ympärillä oli kymmeniä kilometrejä vellovaa merta. Rantakalliolle ei istuttu miettimään elämänmenoa ja taitettua matkaa.
 – Niissä olosuhteissa aika ja huomio meni täysin toimintakyvyn ylläpitämiseen. Ruokailu, kuivat vaatteet, välinehuolto ja uni ovat elintärkeitä.
 Seurue hankki myös materiaalia lyhytelokuvaan “Haaveena Bogskär”, joka kertoi juuri tästä odotetusta ja pitkään valmistellusta matkasta.
 Vielä kerran Bengtskär
 Vaikka melontapöytäkirjassa oli nyt merkki kaikkien majakoiden ja pookien kohdalla ja Härkösen merikajakkiinkin oli ehtinyt kertyä noin 3500 kilometriä, jotain vielä puuttui.
 Ensimmäinen reissu Bengtskärin majakalle oli tehty lainakajakilla. Nyt Härkösellä oli oma kajakki, jolla hän oli melonut kaikki Suomen majakoilla ja pookeilla. Paitsi yhdellä.
 – En ollut vielä käynyt omalla kajakilla bengtskärissä, ja halusin siksi tehdä vielä yhden reissun sinne. Käytyäni siellä uudelleen omalla kajakilla, ympyrä tavallaan sulkeutui ja se oli piste iin päälle.
 Kuuntele:
 74 majakkaa ja Suomen rannikko rajalta rajalle - vieraana meloja Antti Härkönen

Bengtskäristä se alkoi – insinööri osti merikajakin ja meloi kaikille Suomen majakoille: "Halusin tehdä jotain muuta"


Summary: Moskovassa tänään pidettävät paikallisvaalit toimivat kimmokkeena kesän mielenosoituksille.

MOSKOVA  Vuosi 2018 lähestyy loppuaan. Venäläiset valmistautuvat jo vuoden tärkeimpään juhlaansa, uuteenvuoteen, mutta moskovalaisen koulun numero 712:n oppilaalla  Fjodor Hudokormovilla  on muuta ajateltavaa.
 – Mitä laitonta olen tehnyt? Eikö 16-vuotias koululainen saa olla kiinnostunut politiikasta? hän kysyy pitkässä kirjoituksessaan viestipalvelu Telegramissa.
 Hudokormovilla on takanaan raskas viikko. Hän on käynyt äitinsä kanssa poliisin puhuttelussa, jonne heidät oli kutsuttu koulun pyynnöstä.
 Aiemmin luokanvalvoja oli läksyttänyt Hudokormovia luokan edessä. Opettaja oli saanut tietää, että oppilas oli osallistunut presidentti  Vladimir Putinia  vastustavan opposition toimintaan.
 – Olet pettänyt minut ja koko kouluyhteisömme. Luokanvalvojana minä vastaan sinun poliittisista näkemyksistäsi, naisääni sanoo Hudokormovin tallentamalla nauhoitteella.
 Juuri ennen vuodenvaihdetta Hudokormov tekee ratkaisevan päätöksen. Hän jakaa kokemuksensa sosiaalisessa mediassa, josta ne leviävät pian  venäläisille uutissivustoille .
 Sukupolveni toimii niin, että maamme voi olla myös tulevaisuudessa ylpeä.  opiskelija Fjodor Hudokormov
 Vallanpitäjiä kritisoivia aktivisteja vastustetaan Venäjällä laajalla rintamalla. Kiinniottojen ja näytösluonteisten oikeusjuttujen ohella oppositiossa toimivia uhkaa vaikeudet työpaikoilla ja oppilaitoksissa.
 Painostus ei kuitenkaan tuota aina tulosta, vaan se saattaa innostaa toimimaan entistä määrätietoisemmin.
 Juuri näin kävi Hudokormoville.
 Vuodenvaihteen jälkeen Fjodor  Hudokormov jätti äitinsä vastustuksesta huolimatta kymmenennen luokan kesken. Koulusta tuleva painostus tuntui sietämättömältä.
 Fjodor Hudokormov asuu äitinsä kanssa läntisessä Moskovassa sijaitsevassa lähiössä.  Grigori Vorobjov / Yle
 Nyt kahdeksan kuukauden takaiset tapahtumat tuntuvat jo kaukaisilta.
 Nuori mies on juuri aloittanut videokuvaukseen ja -leikkaukseen keskittyvät opinnot moskovalaisessa ammattiopistossa. Hän tuntee kasvaneensa valtavasti koulussa tapahtuneen välikohtauksen myötä.
 – Koulussa he tuskin enää muistavat minua tai jos muistavat, niin kyse on aivan toisesta ihmisestä. Olin heille kuin harmaa hiirulainen, mutta nyt minulla on toinen elämä, Hudokormov sanoo.
 Hudokormov istuu pienen huoneensa sängyllä Moskovan länsiosassa sijaitsevassa vehreässä lähiössä. Äiti on lähtenyt ulos kävelylle, koska ei halua häiritä poikansa haastattelua.
 Venäjän riippumaton media on uutisoinut kymmenistä Fjodor Hudokormovin kaltaisista tapauksista, joissa eritasoisissa oppilaitoksissa on painostettu opposition toiminnasta kiinnostuneita koululaisia ja opiskelijoita.
 Vladivostokissa  16-vuotiasta oppilasta uhattiin  koulusta erottamisella, kun hän piti oppositiojohtaja  Aleksei Navalnyia  kannattavaa rintamerkkiä. Brjanskin alueella  poliisi tuli hakemaan koululaista  mukaansa kesken oppitunnin, koska tämä aikoi osallistua opposition mielenilmaukseen.
 Luokanvalvojana minä vastaan sinun poliittisista näkemyksistäsi.  moskovalaisen koulun numero 712 opettaja
 Joskus kyse on yksittäisen opettajan tai rehtorin asenteesta. Toisinaan taustalla voi olla suora, ylemmältä tasolta tullut ohjeistus.
 Opettajien Utšitel-ammattijärjestön toinen puheenjohtaja  Vsevolod Luhovitski  arvioi  verkkojulkaisu Republicille , että moskovalaiskouluissa opetusviranomaiset eivät juuri kontrolloi oppilaiden ideologista kasvatusta. Joissakin toisissa Venäjän kaupungeissa johto on taas hänen mukaansa hyvin kiinnostunut kouluopetuksen poliittisesta puolesta.
 Fjodor Hudokormov työskentelee Moskovassa 17. elokuuta pidetyssä mielenosoituksessa. Naisen kyltissä vaaditaan Venäjän ilmaisun- ja kokoontumisvapauden takaavan perustuslain rikkojia vastuuseen. Grigori Vorobjov / Yle
 Aikaisemmin Fjodor Hudokormov osoitti mieltä ja kommentoi opposition toimintaa YouTubessa. Nyt hän käy mielenilmauksissa, koska tekee niissä videokuvauskeikkoja Kremlistä riippumattomalle Sota.Vision-verkkojulkaisulle.
 Hudokormov on siirtynyt aktivismista journalismin suuntaan osin perheensä toiveesta.
 – Ennen kävin osoittamassa mieltä, mutta äitini oli sitä vastaan. Nyt olen löytänyt tasapainon, sillä myös mielenosoituksista kertominen hyödyttää protestiliikettä. Tämä käy minulle paremmin kuin iskulauseiden huutaminen ja plakaattien heiluttelu, hän sanoo.
 Aiemmin kotona riideltiin jatkuvasti  mielenosoituksista ja niihin osallistumisesta.
 Hudokormov innostui kaksi vuotta sitten oppositiojohtaja Aleksei  Navalnyin korruptiotutkimusten  myötä presidentti Putinia vastustavan opposition toiminnasta. Samoihin aikoihin monet muutkin moskovalaisnuoret ilmestyivät korruptiota vastustaviin mielenosoituksiin. Uutiskuvissa alkoi toistua, kuinka poliisit retuuttivat kovakouraisesti nuorimmillaan alle 15-vuotiaita mielenosoittajia.
 Jelena Matjušina , 43, ei halunnut nähdä poikaansa näissä kuvissa.
 – Ensinnäkin, koska hän on ainoa lapseni. Nykyään en tuomitse, mutta en myöskään tue näitä ihmisiä. On paljon perheitä, joissa jokainen tekee vakaumuksensa mukaan niin kuin haluaa, Matjušina sanoo punniten tarkkaan oikeita sanoja.
 Jelena Matjušina pelkää, että opposition toimintaan ajautuminen voi uhata hänen poikansa tulevaisuutta. Grigori Vorobjov / Yle
 Vaikka Hudokormov ei käy enää osoittamassa mieltä, Matjušina on silti joka kerta huolissaan tietäessään poikansa olevan mielenosoittajien keskellä.  Poliisi on ottanut kovakouraisesti kiinni  myös toimittajia. Lisäksi on aina mahdollisuus sille, että tilanne riistäytyy käsistä ja tapahtuu jotain vielä vakavampaa.
 Pitkään kukkakuvioiseen mekkoon pukeutunut Matjušina istuu kotinsa lähettyvillä sijaitsevassa puistossa Setunjoen varrella. Lähellä on myös koulu, jossa hän toimii alaluokkien luokanopettajana.
 Äidin katse on täynnä lempeyttä, kun hän vilkaisee poikaansa. Samalla Matjušina vaikuttaa hieman hermostuneelta.
 Hän tietää, että oppositioaktivistiksi leimautumisella on kauaskantoisia vaikutuksia. Esimerkiksi moniin valtion virkoihin ei välttämättä ole enää pääsyä.
 Jelena  Matjušina ei poikansa tavoin ole kiinnostunut poliittisesta vaikuttamisesta, vaan toimii mieluummin perheen piirissä. Grigori Vorobjov / Yle
 Etelä-Venäjältä perheensä kanssa Moskovaan muuttaneen Matjušinan mielestä nykynuoriso eroaa paljon aiemmasta, siksi että se on kasvanut olosuhteissa, joissa oman mielipiteen esille tuominen on ollut mahdollista. Tämä on kasvattanut nuorten rohkeutta lähteä kaduille.
 Matjušinalla itsellään ei ole tarvetta tai halua osallistua poliittiseen toimintaan. Hän pitää politiikkaa ja yhteiskunnallisia asioita liian monimutkaisina, jotta voisi muodostaa niihin perusteltua kantaa.
 – Siksi olen valinnut roolin olla hyvä äiti ja rakastava puoliso, Matjušina nyökkää.
 Opiskelijat kokoontuivat 30. elokuuta Saharov-keskukseen keskustelemaan poliittisesta aktivismista. Grigori Vorobjov / Yle
 Löysiä t-paitoja, ovaalin muotoisia silmälaseja  ja näennäisen huolettomia hiustyylejä.
 Ihmisoikeustyöstä tunnetun moskovalaisen Saharov-keskuksen lattia on pakkautunut täyteen vieri vieressä istuvia parikymppisiä korkeakouluopiskelijoita. Kaikesta näkyy, että tänne on kokoontunut elokuun viimeisenä perjantai-iltana itseään tiedostavina pitäviä nuoria aikuisia.
 – On täysin selvää, että nyt koko opiskelijayhteisön huomio on kiinnittynyt pidätettyihin opiskelijoihin, sanoo yleisön edessä seisova  Mitja Porotikov  Community-opiskelijajärjestöstä.
 Hän viittaa kolmeen moskovalaisopiskelijaan. Heitä on tutkittu rikosnimikkeellä, jolla voi tuomita vuosikausiksi vankeuteen. Nuoret osallistuivat demokratiaa vaativaan, luvattomaan mielenosoitukseen.
 Saharov-keskuksessa jaettiin lehtisiä tutkintavankeudessa olleesta opiskelija Daniil Kononista, joka vapautettiin myöhemmin.
 Seinälle on ripustettu t-paitoja, joissa vaaditaan poliittisten vankien vapauttamista. Niiden tuotto menee pidätettyjen asianajajakuluihin ja ruokalähetyksiin. Alun perin opiskelijat olivat järjestämässä tukimielenosoitusta, mutta viranomaisten eivät antaneet sille lupaa.
 Paikalla opiskelijajärjestöjen keskustelutilaisuuteen poliittisesta aktivismista on saapunut myös Fjodor Hudokormov. Hän on kuvannut viime aikoina lähes kaikissa Moskovassa järjestetyissä mielenosoituksissa ja monissa muissa opposition tilaisuuksissa.
 Hudokormovin kameran linssille heijastuu kuva sirosta naisesta, joka puhuu nopeasti ja itsevarmasti.
 Moskovan talouskorkeakoulussa kulttuurintutkimusta opiskeleva  Maša Bezverhaja , 20, uskoo poliisien rajujen otteiden ja epäoikeudenmukaisina koettujen oikeustoimien kasvattaneen entisestään opiskelijoiden protestimielialaa.
 Maša Bezverhajan mielestä viranomaisten kovat otteet ovat nostaneet entisestään opiskelijoiden protestihenkeä. Grigori Vorobjov / Yle
 Bezverhaja toimittaa opiskelijamedia DOXA:a, joka on ottanut aktiivisesti kantaa mielenosoituksissa kiinniotettujen puolesta.
 – Joskus minulla on hieman vainoharhainen olo, mutta en voi myöskään olla tekemättä mitään. Se ei tuntuisi oikealta, Bezverhaja sanoo kysyttäessä, pelkääkö hän osallistua mielenosoituksiin.
 Heinä-elokuun aikana poliisi otti kiinni liki kolme tuhatta rauhallisesti käyttäytynyttä mielenosoittajaa, osin hyvin kovakouraisesti. Valtaosa kiinniotetuista oli opiskelijoita ja moni alaikäisiä koululaisia.
 Poliisi on partioinut kesästä lähtien entistä näkyvämmin Moskovan keskustassa.
 Nyt nuorten tukemien opiskelijatovereiden rikossyytteistä on suurimmaksi osaksi luovuttu, mutta joitakin toisia mielenosoittajia on jo tuomittu vuosiksi vankeuteen.
 Moni Saharov-keskukseen kokoontuneista opiskelijanuorista pitää ankaria tuomioita kohtuuttomina ja oikeusjuttuja näytöksinä, joiden tarkoituksena on pelotella ihmiset pois mielenosoituksista.
 – Nyt aikuiseksi on tullut sukupolvi, joka on vapaa Neuvostoliiton jälkeisestä syndroomasta, eikä näe elämää pelkkänä yhtenä jatkumona. Siksi meitä ei voi enää pelotella vanhojen aikojen tapaan rikostuomioilla, joiden jälkeen koko elämä olisi hukattu, Bezverhaja sanoo.
 Mielenosoitukset ja muu opposition toiminta kiinnostavat moskovalaisia korkeakouluopiskelijoita. Grigori Vorobjov / Yle
 Pelottelua silti tapahtuu  ja myös korkeakoulujen suunnalta.
 Moskovan humanistisen valtionyliopiston rehtori  Aleksandr Bezborodov   uhkasi elokuun alussa  opiskelijoita erottamisella, jos he osallistuvat luvattomiin mielenosoituksiin. Samanlainen varoitus kuultiin myös Moskovan pedagogisesta valtionyliopistosta.
 Aikuiseksi on tullut sukupolvi, joka on vapaa Neuvostoliiton jälkeisestä syndroomasta.  opiskelija Maša Bezverhaja
 Maša Bezverhajan opinahjossa, Moskovan talouskorkeakoulussa oppilaiden poliittiseen aktiivisuuteen ei ole juuri puututtu.
 Kyseinen eliittiyliopisto tunnetaan yhtenä Venäjän vapaamielisimpänä yliopistona, mutta myös sen ympärillä on  viime aikoina kohuttu . Moni sanoo, että talouskorkeakoulua on ryhdytty puhdistamaan liian oppositiomielisistä opettajista.
 Moskovan talouskorkeakoulussa opiskeleva Maša Bezverhaja kertoo, että tunnelma on kiristinyt myös hänen yliopistossaan. Grigori Vorobjov / Yle
 – Aiemmin uskoin, että meidän korkeakoulussa voi toimia täysin vapaasti, mutta nyt olen tajunnut, ettei asia olekaan aivan niin, kesäloman jälkeen opintojen pariin palannut Bezverhaja muotoilee.
 Venäjällä on uutisoitu viime vuosina paljon siitä, kuinka korkeakouluissa on varoiteltu opiskelijoita opposition vaaroista. Monissa yliopistoissa on esimerkiksi pidetty pakollisia luentoja, joissa oppositiojohtaja Navalnyia on syytetty  Yhdysvaltain ulkoministeriön vakoojaksi  tai häntä on  verrattu Hitleriin .
 Oppilaitosten kampanjoista huolimatta nuorten kiinnostus opposition toimintaan ei näytä vähentyneen.
 Illan edetessä opiskelijajoukko harvenee moskovalaisessa Saharov-keskuksessa, ja luennot vaihtuvat performanssi- ja musiikkiesityksiin. Lakkipäinen mies säestää itseään kitaralla ja julistaa solidaarisuuden olevan ikuinen voima.
 Moskovassa marssittiin 31. elokuuta poliittista vainoa vastaan . Grigori Vorobjov / Yle
 Kesä 2019 tullaan muistamaan  Moskovassa poikkeuksellisena sen mielenosoitusten vuoksi. Tavallisesti kesäkuukausiksi hiljentyvässä suurkaupungissa nähtiin viime kesän aikana suurinta opposition liikehdintää seitsemään vuoteen.
 Demokratiaa puolustavat ja viranomaisten itsevaltaisia toimia vastustavat  mielenosoitukset saivat alkunsa heinäkuussa , kun oppositioehdokkaiden pääsy tänään sunnuntaina pidettäviin Moskovan paikallisvaaleihin evättiin.
 Liikehdintää edelsi kesäkuussa toimittajan mielivaltaista pidätystä vastustanut protesti. Poliisi yritti lavastaa  verkkojulkaisu Meduzan  toimittajan  Ivan Golunovin  huumerikoksesta, kun hän tutki virkamiesten korruptiota. Sitten koko venäläismedia ja kansalaisyhteiskunta nousivat rajusti puolustamaan toimittajaa – ja hänet yllättäen vapautettiin.
 Tapaus valoi uskoa myös Fjodor Hudokormoviin, joka unelmoi itsekin toimittajan ammatista. Poliisin poikkeuksellinen perääntyminen osoitti, että mielenilmauksilla voi todella vaikuttaa asioihin Venäjällä.
 Fjodor Hudokormov kuvaa Ljubov Sobolia 31. elokuuta järjestetyssä mielenosoituksessa. Sobol on yksi niistä opposition ehdokkaista, joita ei päästetty mukaan Moskovan paikallisvaaleihin. Grigori Vorobjov / Yle
 Kesän aikana mielenosoitusten etujoukkoihin on siirtynyt Hudokormovin sukupolvi.
 Se on elänyt koko elämänsä Putinin jo 20 vuotta kestäneellä valtakaudella, joka on muuttunut ajan myötä entistä itsevaltaisemmaksi. Nämä  nuoret unelmoivat demokraattisesta  ja kansalaisoikeuksia kunnioittavasta Venäjästä.
 Hudokormov ei usko, että muutokset ovat nopeita, mutta ne ovat silti väistämättömiä. Hän on surullinen, että nyky-Venäjän ainoa ylpeydenaihe tuntuu olevan natsi-Saksan kaataminen lähes 70 vuotta sitten.
 Hudokormov haluaisi olla ylpeä isänmaastaan myös oman aikansa ansioista.
 – Sukupolveni toimii niin, että maamme voi olla myös tulevaisuudessa ylpeä, hän sanoo vakavana.
 Tutustu lisää aiheeseen:
 Erkka Mikkonen: Tavallisilta venäläisiltä vaaditaan nyt ennennäkemätöntä rohkeutta
 Helsingin Sanomat: Eliittiyliopisto päätyi Moskovan mielenosoitusten keskiöön – opiskelijat aktivoituivat vangitun opiskelutoverinsa puolesta
 A-studio: Venäläismedia pakeni Latviaan

"Meitä ei voi enää pelotella" – Nuoret rynnivät Venäjää ravisteleviin protesteihin, opettajien painostuksesta huolimatta


Kaupan alalle, ravintola-alalle ja maatalousalalle haetaan nyt samalla valintakokeella vastaamalla tismalleen samoihin kysymyksiin.
 Ammattikorkeakoulut ottavat tänä syksynä käyttöön kaikille yhteisen valintakokeen, joka korvaa aiemmin käytössä olleet alakohtaiset kokeet.
 Kaikille yhteisissä osissa mitataan hakijan päätöksentekotaitoja sekä kieli- ja viestintätaitoja.
 Koe suoritetaan loka–marraskuun vaihteessa omalla tietokoneella hakijan valitsemassa ammattikorkeakoulussa. Myös valintakoepäivissä on valinnanvaraa.
 Mitä koe mittaa?
 Uusi ammattikorkeakoulujen valintakoe on yksi osa vuonna 2017 alkanutta ammattikorkeakoulujen opiskelijavalintojen kehittämishanketta. Hankkeen projektipäällikkö  Marko Borodavkin  Metropolia-ammattikorkeakoulusta on lopputulokseen tyytyväinen.
 – Tämä on yksi merkittävimmistä opiskelijavalintauudistuksista, joita ammattikorkeakoulut ovat koko historiansa varrella tehneet. Kyse on varsin isosta muutoksesta, ja koko kenttä on tässä mukana, Borodavkin sanoo.
 Koe on kaikille yhteinen, mutta hakijat suorittavat yhteisten osioiden lisäksi muita osia riippuen siitä, mille aloille he ovat hakeutumassa.
 Lisäksi matemaattisia taitoja mitataan kaikilta paitsi humanistisille aloille ja kasvatusaloille pyrkiviltä. Näihin hakeutuvat taas tekevät eettisiä taitoja mittaavan osan.
 Ammattikorkeakoulujen yhteinen valintakoe sisältää kaikille aloille yhteisiä osioita ja alakohtaisia osioita.  Valovirta Design / Metropolia-ammattikorkeakoulu
 Valintakokeeseen ei ole erillistä ennakkomateriaalia. Borodavkin ei kommentoi kokeen sisältöä tarkemmin kuin mitä siitä kerrotaan  ammattikorkeakouluun.fi -verkkosivuilla.
 – Me olemme viime päivien aikana tarkentaneet osiokohtaisia tietoja. Tutustumalla niihin saa käsitystä siitä, mitä asioita arvioidaan. Esimerkiksi matematiikasta on mainittu tietyt asiat.
 Kaikki ammattikorkeakoulujen alat kulttuurialoja lukuunottamatta ovat mukana valintakoeyhteistyössä. Poliisiammattikorkeakoulu ja Ahvenanmaan ammattikorkeakoulu ovat koeyhteistyön ulkopuolella.
 Sähköisiä kokeita käytetty aiemminkin
 Sähköisiä kokeita on järjestetty ammattikorkeakouluhaussa aiemminkin: vuonna 2016 sosiaali-, terveys- ja liikunta-alat ottivat käyttöön yhteisen esivalintakokeen, jonka perusteella hakijoista osa karsittiin pääsy- ja soveltuvuuskokeisiin.
 Hakijat suorittivat kokeen kotona omalla koneellaan. Menettely mahdollisti sen, että kukaan ei oikeastaan valvonut, tekikö hakija kokeen todella itse, vai oliko sitä suorittamassa tämän puolesta joku muu.
 Tuolloinen apulaisoikeusasiamies  Jussi Pajuoja  piti tilannetta ongelmallisena.
 Lue myös:  Kukaan ei valvo, kuka kokeen oikeasti tekee – ammattikorkeakoulujen esivalintakokeessa on vilppimahdollisuus
 Esivalintakoe ei ole käytössä enää tämän syksyn hauissa.
 Vaikka esivalintakoetta voidaan pitää uuden, yhteisen valintakokeen esikuvana, Borodavkinin mukaan missään vaiheessa skenaariona ei ollut, että uusi amk-valintakoe tehtäisiin edeltäjänsä tavoin kotona.
 – Koe tehdään valvotuissa tiloissa. Kyse on kuitenkin lopullisesta opiskelupaikasta.
 Korkeakoulujen opiskelijavalinnat uudistuvat
 Ensi keväänä ammattikorkeakoulut ja yliopistot valitsevat yli puolet uusista opiskelijoistaan toisen asteen arvosanojen perusteella.
 Yliopistoissa tämä tarkoittaa ylioppilaskokeen arvosanoja. Ammattikorkeakouluissa on jatkossa erikseen kiintiöt sekä ylioppilaskokeen arvosanojen että ammatillisen perustutkinnon arvosanojen perusteella valittaville.
 Todistusvalinta on osa laajempaa opiskelijavalintojen uudistusta, jonka tarkoitus on keventää hakuprosessia ja nopeuttaa siirtymistä toiselta asteelta korkea-asteen opintoihin.
 Uudistuksen ensimmäinen osa tuli voimaan keväällä 2018, kun korkeakoulut luopuivat sellaisista pääsykokeista, jotka vaativat opiskelijalta pitkää valmistautumista. Uusi ammattikorkeakoulujen valintakoe noudattaa tätä kaavaa, sillä kokeeseen ei tarvitse lukea ennakkomateriaaleja.
 Julkisuudessa on vuosien varrella esitetty huolia siitä, mittaavatko uudet opiskelijavalinnat hakijoiden soveltuvuutta haettavalle alalle yhtä hyvin kuin pitkään käytössä olleet pääsy- ja soveltuvuuskokeet.
 – Soveltuvuuden arvioinnin osalta menee usein sekaisin se, mitä sillä tarkoitetaan. Koko amk-valintakoe on soveltuvuutta ammattikorkeakouluopintoihin mittaava koe, Borodavkin sanoo.
 Syksyn hauissa hakijoiden soveltuvuutta esimerkiksi sosiaali- ja terveysaloille ei siis testata haastatteluilla tai psykologisin testein. Näille aloille hakevat suorittavat tosin sähköisessä valintakokeessa osion, jossa arvioidaan heidän valmiuksiaan tunnistaa eettisiä tilanteita.
 – Olemassaolevia sisältöosioita kehitetään koko ajan ja on mahdollista, että tulevaisuudessa käytettäviä osioita laajennetaan. Mitään varmaa en ajankohdallisesti pysty sanomaan, Borodavkin sanoo.
 Syksyn haussa tarjolla lähes 7 000 opiskelupaikkaa
 Korkeakoulujen syksyn yhteishaku on nyt käynnissä. Yhteishaussa on tänä syksynä tarjolla noin 6 700 opiskelupaikkaa.
 Tarjolla olevista 250 koulutusohjelmasta valtaosa on ammattikorkeakoulukoulutuksia. Haku päättyy 18. syyskuuta.

Ammattikorkeakoulut uudistivat pääsykokeensa – tänä syksynä sama koe avaa tien sairaanhoitajan tai insinöörin opintoihin