Summary: Zuroff kieltäytyy miettimästä natsien inhimillistä puolta. Hän haluaa, että sotarikolliset joutuvat pelkäämään tuomiolle päätymistä loppuelämänsä.

"Efraim, istu alas! Sinun on nähtävä tämä! Israel on saanut kiinni  Adolf Eichmannin , yhden suurimmista natseista. Hänen oikeudenkäyntinsä alkaa tänään Jerusalemissa ja se näytetään nyt tv:ssä."
 Tämä äidin kehotus keväällä 1961 oli alkuna sille, että  Efraim Zuroff  kiinnostui juutalaisten joukkomurhasta.
 12-vuotias brooklyniläispoika tiesi toki  Adolf Hitlerin  ja oli kuullut, että juutalaisille tapahtui toisessa maailmansodassa jotain kauheaa. Mutta ei juuri muuta. Eichmannkin oli pojalle tuntematon.
 Eichmann  vastasi holokaustisuunnitelman toteuttamisesta. Hän oli yksi merkittävimmistä kiinni saaduista natsijohtajista.
 Adolf Eichmann oikeudessa Jerusalemissa huhtikuussa 1961. AOP
 Zuroffista tuli 20 vuotta myöhemmin natsienmetsästäjä. Hän on omistanut elämänsä juutalaisten joukkomurhaan syyllistyneiden etsimiseen ympäri maailman heidän saamisekseen oikeuden eteen.
 Brooklyniläispojasta tuli natsienmetsästäjä
 – Minä en tule perinteestä, joka uskoo anteeksiantoon. Tulen oikeudenmukaisuuden perinteestä, jyrähtää Zuroff.
 Hän haluaa kansanmurhaan syyllistyneet tuomiolle ja tyrmää ajatukset anteeksiannosta.
 Iso, voimakasääninen mies hiukan nuhjuisessa paperipinojen ja mappien valtaamassa toimistossa Jerusalemin keskustassa.
 Työhuoneen seinää koristaa tekaistu Newsweek-lehden kansi, jossa poseeraa Zuroff, sekä joukko valokuvia hänen uransa varrelta.
 Efraim Zuroff toimistossaan Jerusalemissa. Heidi Levine
 Zuroff kasvoi nykyaikaisessa ortodoksijuutalaisessa perheessä. Perhe oli juutalaisten omaa valtiota tukevia sionisteja.
 Hänen nuoruudessaan perheessä ei juuri puhuttu holokaustista. Toisen maailmansodan jälkeen moni juutalainen halusi katsoa eteenpäin eikä muistella sodan kauhuja.
 Zuroffin isovanhemmat olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Euroopasta, Liettuasta ja Ukrainasta 1900-luvun alussa. Hänen vanhempansa syntyivät Yhdysvalloissa.
 Siitä huolimatta holokaustin kauheudet koskettivat hänenkin sukuaan. Liettuassa tapettiin Zuroffin isosetä  Efraim  perheineen. Vuonna 1948 syntynyt natsienmetsästäjä nimettiin kyseisen isosedän mukaan.
 – Jotkut juutalaiset sanovat, että nimen valinta vaikuttaa elämään. Minun tapauksessani se voi olla totta, Zuroff naurahtaa.
 Varsinaisena käännekohtana elämässään Zuroff pitää  Israelin ja arabimaiden sotaa  vuonna 1967. Se nosti 19-vuotiaan Zuroffin mieleen pelon uudesta holokaustista.
 Israel voitti, mutta tapahtumat työnsivät häntä kohti Israelia.
 Vuonna 1970 hän muutti Israeliin.
 Nykyisin Zuroff johtaa Simon Wiesenthal -keskuksen maailmanlaajuista toimintaa natsirikollisten löytämiseksi. Wiesenthal-keskus työskentelee myös holokaustin tutkimiseksi ja antisemitismin torjumiseksi eri puolilla maailmaa.
 Keskusta on myös arvosteltu muun muassa liiallisesta Israelin tukemisesta.
 Simon Wiesenthal -keskus Rabbi Marvin Hier perusti keskuksen vuonna 1977 natsienmetsästäjä Simon Wiesenthalin kunniaksi. Keskus pyrkii hakemaan oikeutta natsien uhreille. Se myös tutkii holokaustia ja opettaa sen historiaa sekä työskentelee antisemitismin, vihan ja terrorismin torjumiseksi. Keskuksella on toimistot Yhdysvalloissa, Kanadassa, Ranskassa, Israelissa ja Argentiinassa. Päämaja on Los Angelesissa.
 "En lopeta koskaan"
 Kun kysyn, mikä on päämotiivi sille, että hän tekee tätä työtä, Zuroff vastaa lyhyesti: Uhrien kohtalo.
 Eikä hän aio lopettaa koskaan.
 Suurin osa natsirikollisista on jo kuollut ja loputkin ovat hyvin vanhoja. Mutta Zuroff pitää tärkeänä sitä, että niin nykyiset kuin mahdolliset tulevatkin joukkomurhaajat joutuvat loppuelämänsä pelkäämään kiinnijäämistä.
 Zuroffin toimistossa ei ole suurta natsienmetsästäjien armeijaa. Hänellä on yksi alainen, ystävällinen, pieni nainen, assistentti  Fran Schnall.
 Zuroffin assistentti Fran Schnall on esimiehensä tavoin muuttanut aikoinaan New Yorkista Israeliin. Simon Wiesenthal -keskuksen hyllystä löytyy myös Suomea koskeva mappi. Heidi Levine
 Yksin Zuroff ei silti natseja jahtaa. Häntä auttavat kontaktit eri puolilla maailmaa – monet ilman korvausta. Taustalla on tietenkin myös Simon Wiesenthal -keskus.
 "Satojatuhansia olisi voitu tuomita"
 Metsästettävää Zuroffilla on ollut enemmän kuin tarpeeksi. Natsirikollisten tuomitseminen jäi sodan jälkeen puolitiehen, tai oikeastaan vasta alkuvaiheeseen.
 Johtavia natsirikollisia tuomittiin aluksi näyttävästi Saksassa Nürnbergin oikeudenkäynneissä sekä muissa maissa. Mutta pian into hiipui.
 Yksi syy oli kylmä sota, joka käänsi huomion muihin asioihin.
 Kolme liittoutunutta valtaa jahtaa taatusti heitä maailman ääriin ja luovuttaa heidät syyttäjilleen oikeuden toteuttamiseksi.  Franklin D. Roosevelt, Winston Churchill ja Josif Stalin natsien julmuuksiin osallistuneista Moskovan-kokouksen julkilausumassaan 1.11.1943
 Tuomiolle joutui vain pieni osa niistä, jotka olisi voitu tuomita.
 Brittihistorioitsija  Mary Fulbrookin  mukaan vuosina 1946–2005 Länsi-Saksassa ja yhdistyneessä Saksassa tuomittiin natsien rikoksista 6 656 ihmistä.
 Pelkästään  Auschwitzin keskitysleirillä palveli  enemmän SS-miehiä. Natsi-Saksa perusti kaikkiaan  23 pääleiriä , ja niillä oli 900 alaleiriä. Juutalaisia murhattiin myös ghetoissa, kaduilla ja joukkoteloituksissa.
 Nürnbergin oikeudenkäynnissä tuomittiin  merkittävimpiä natsijohtajia. Vasemmassa kuvassa Hermann Göring (vas.), Rudolf Hess ja Karl Dönitz, oikeassa kuvassa Albert Speer. Göring tuomittiin kuolemaan, Hess elinkautiseen, Dönitz 10 vuoden ja Speer 20 vuoden vankeuteen.
 Kommunistisessa Itä-Saksassa tuomittiin 12 890 ihmistä vuosina 1945–1989. Myös tuomiot olivat kovempia. Vuonna 1990 Saksa yhdistyi.
 Fulbrookin mukaan yksi syy Itä-Saksan tiukempaan linjaan oli, että natsien vastaiset oikeudenkäynnit olivat aluksi osa Neuvostoliiton sodanjälkeistä politiikkaa poliittisten vastustajien suhteen.
 Itä-Saksa myös halusi osoittaa, että se on läntistä Saksaa parempi natsiajan rikosten perkaamisessa.
 Saksan natsirikostuomiot 1945–2005 Länsi-Saksassa ja yhdistyneessä Saksassa käynnistettiin vuosina 1946–2005 tutkinta noin 140 000 ihmistä vastaan. 6 656 tuomittiin. Heistä liki 5 000 sai lievän tuomion, enintään kaksi vuotta vankeutta. 164 tuomittiin murhista, muut vähäisemmistä rikoksista. DDR:ssä tuomittiin vuosina 1945–1989 natsirikoksista 12 890 ihmistä. Heistä 7 372 sai alle kolmen vuoden vankeustuomion. DDR:ssä todennäköisyys joutua oikeuteen sotarikoksista oli 6–7-kertainen, sillä väkiluku oli vajaa kolmannes Länsi-Saksan väestöstä. Kuolemaan tai elinkautiseen vankeuteen koko Saksassa tuomittiin 567 ihmistä. Lähde: Mary Fulbrook: Reckonings
 Kuinka moni ihminen olisi sitten pitänyt tuomita? Historioitsijat eivät ole yksimielisiä edes siitä, kuinka moni osallistui tappamiseen suoraan.
 – Historioitsijoiden luvut tappamiseen suoraan osallistuneista vaihtelevat 200 000:sta puoleen miljoonaan, jopa miljoonaan, Fulbrook kertoo.
 Määrä kasvaa valtavasti, jos mukaan lasketaan tappamiseen välillisesti osallistuneet.
 Oikeuteen olisi voitu tuoda myös virkamiehiä, kuljetuksista vastanneita, orjatyövoiman käyttäjiä, lääkäreitä sekä vammaisten ja mielisairaiden laitosten työntekijöitä, jotka osallistuivat potilaidensa murhaamiseen natsien rotuoppien mukaisesti.
 Vanha rikoslaki lievensi tuomioita
 Fulbrook selittää tuomioiden vähyyttä myös sillä, että monet natsit palasivat entisiin töihinsä Länsi-Saksassa ja Itävallassa, myös oikeuslaitokseen ja poliisivoimiin. Tämä näkyi usein viranomaisten myötämielisyytenä sotarikosepäiltyjä kohtaan.
 Itävallassa oikeudenkäynnit hiipuivat vuoden 1955 jälkeen, kun liittoutuneiden joukot vetäytyivät ja maa sai suvereenisuutensa takaisin.
 – Alkoi olla noloa, kun entiset natsit yksinkertaisesti kävelivät vapaina ulos oikeussalista. Näyttää olleen yksinkertaisempaa olla lainkaan haastamatta heitä oikeuteen, Fulbrook sanoo.
 Länsi-Saksa käytti natsirikollisten tuomitsemiseen vanhaa vuoden 1871 rikoslakia, joka monen mielestä oli siihen täysin soveltumaton.
 Jotta ihminen voitiin tuomita murhasta, täytyi osoittaa, että hän oli tappanut henkilökohtaisesti juuri tietyn ihmisen.
 – Lain mukaan ihminen voitiin todeta syyttömäksi, jos hän lähetti kymmeniä tuhansia ihmisiä kaasukammioihin määräyksiä seuraten. Murhaaja hän oli vain, jos tappoi jonkun kaasukammiojonossa, Fulbrook kuvaa.
 Zuroff pitääkin Saksan suoritusta sotarikollisten tuomitsemisessa viime aikoihin asti surkeana. Maa yritti alusta asti rajata syytettyjen määrää ja keskittyä pääsyyllisiin.
 – Tietyllä tavalla se oli ymmärrettävää. Sadat tuhannet ihmiset osallistuivat holokaustiin. Mikä maa voi viedä heidät oikeuteen? Zuroff toteaa.
 Ivan eli John Demjanjukin palveluskortti, jonka hän sai toimiessaan Trawnikin keskitysleirin vartijana. Kortissa on merkintä Demjanjukin saapumisesta Sobiborin leirille 27.3.43. Marijan Murat / EPA
 Demjanjukin tapaus käänsi kurssin
 Saksan viimeaikaista toimintaa Zuroff sen sijaan kiittää. Saksa on muuttanut täysin syytepolitiikkaansa.
 Käännekohta oli ukrainalaisen SS-miehen  John Demjanjukin  oikeudenkäynti. Hänet karkotettiin Yhdysvalloista Saksaan ja  tuomittiin vuonna 2011  viiden vuoden vankeuteen sillä perusteella, että hänen voitiin osoittaa työskennelleen Sobiborin keskitysleirillä. Tuomion mukaan jo tämä riitti näytöksi, että hän oli osa natsien tappokoneistoa.
 Sen jälkeen samoin perustein on pystytty tuomitsemaan myös muita, esimerkiksi  Auschwitzin vartija   Reinhold Henning  ja  Auschwitzin kirjanpitäjäksi kutsuttu   Oskar Gröning .
 Zuroff sanoo, että oikeudenkäyntejä natsirikollisia vastaan olisi voinut olla enemmän eri maissa, jos kaikki noudattaisivat samaa oikeuskäytäntöä kuin Saksa nykyisin.
 Natsienmetsästäjää turhauttaa muun muassa se, että Ruotsissa ja Norjassa  natsisotarikollisia ei voida enää lainkaan tuomita . Ne ovat ainoita maita, joissa sovellettiin vanhenemissääntöjä kansanmurhaan ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan.
 Maat ovat muuttaneet lakia 2000-luvulla, mutta eivät taannehtivasti.
 Natsienmetsästäjillä iso rooli
 Ensimmäinen suuri natsienmetsästäjä  oli itävaltalainen  Simon Wiesenthal.  Hän selvisi hengissä keskitysleireiltä ja omistautui sodan jälkeen natsirikollisten oikeuteen saattamiselle.
 Wiesenthalin Wienissä sijainnut Jewish Documentation Center selvitti yhteistyössä eri maiden hallitusten kanssa lähes 1 100 natsisotarikollisen olinpaikan.
 Simon Wiesenthal joutui kohtaamaan myös nykyajan antisemitismiä. Kuvassa hän kävelee vuonna 1992 itävaltalaisen Eisenstadtin kaupungin juutalaisella hautausmaalla, jossa hautakiviä oli tuhrittu hakaristein. Wiesenthal kuoli 96-vuotiaana vuonna 1992. DSK /EPA
 Joukossa olivat muun muassa Eichmann sekä  Treblinkan ja Sobiborin keskitysleirien komentaja   Franz Stangl .
 Zuroff pitää selvänä, että natsienmetsästäjien ansiosta useampia ihmisiä on saatu oikeuden eteen kuin olisi saatu pelkästään valtioiden toimin.
 Hän itse on jahdannut etenkin natsien kanssa yhteistyötä tehneitä muiden maiden kansalaisia. Heidän etsimisensä helpottui kommunistiblokin hajottua.
 Zuroff toteaa, että toisin kuin Simon Wiesenthal, hän ei ole voinut jahdata päätekijöitä. Nämä olivat joko kuolleet tai saatu jo kiinni, kun hän aloitti työn.
 Uran suurin voitto 20 vuotta sitten
 Zuroff muistaa, kuinka lokakuun 4. päivänä vuonna 1999 hän oli onnesta sekaisin. Kroatialainen tuomioistuin oli tuominnut  Jasenovacin keskitysleirin  komentajan  Dinko Šakićin  maksimirangaistukseen, 20 vuoden vankeuteen.
 78-vuotias Šakić tuomittiin  ainakin 2 000 ihmisen murhista touko-lokakuussa 1944, jolloin hän johti leiriä.
 Vielä tänäkin päivänä Zuroff pitää tuomiota uransa suurimpana voittona. Šakić oli kommunismin jälkeisessä Itä-Euroopassa ensimmäinen natsien kanssa yhteistyötä tehnyt, joka sai rangaistuksen.
 Zuroffilla ja Simon Wiesenthal -keskuksella oli merkittävä rooli Šakićin saamisessa karkotetuksi Argentiinasta Kroatiaan sekä todisteiden keräämisessä häntä vastaan.
 Myös katkeria tappioita
 Pahimpana epäonnistumisenaan Zuroff pitää natsilääkäri  Aribert Heimin  etsintäoperaatiota.  Heim  teki julmia lääketieteellisiä kokeita Buchenwaldin, Sachsenhausenin ja Mauthausenin keskitysleireillä.
 Heim oli sodan aikana  myös Suomessa . Hän toimi Pohjois-Suomessa saksalaisjoukkojen lääkärinä.
 Zuroff kumppaneineen etsi pitkään Heimia vihjeiden perusteella muun muassa Espanjasta ja Etelä-Amerikasta. Myöhemmin kävi ilmi, että tämä oli kuollut Egyptissä vuonna 1992.
 Aribert Heim oli pitkään etsityin natsirikollinen. Kymmenisen vuotta sitten paljastui, että hän oli piileskellyt Egyptissä 1980-luvulta lähtien ja kuollut vuonna 1992. ZDF/EPA
 Turhauttavin kokemus oli puolestaan unkarilaisen  Sándor Képírón  tapaus.  Képíróa syytettiin  juutalaisten ja serbien murhista Novi Sadissa.
 Zuroffin panostuksen ansiosta Képíró joutui oikeuteen Budapestissä vuonna 2011. Oikeus kuitenkin vapautti hänet riittämättömiin todisteisiin vedoten.
 – Pöyristyttävä päätös. Aivan kauheaa, harmittelee Zuroff vieläkin.
 Képírón oikeudenkäyntiin liittyy kuitenkin yksi Zuroffin uran liikuttavimmista hetkistä. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun demokraattinen Unkari vei natsirikollisen oikeuteen.
 Oikeustalon ulkopuolella noin 30 nuorta osoitti mieltään. He kuuluivat kristilliseen uskon seurakuntaan (Faith Church), joka on vahva Israelin tukija.
 – Kun menin käymään ulkona, nuoret alkoivat taputtaa. Se oli ehkä kaikkein tunteellisin hetki, mitä minulla on ollut. Tätä me haluamme. Haluamme nuorten ymmärtävän, mistä on kyse, natsienmetsästäjä kertoo silmät kyynelissä.
 Képíró nosti Zuroffia vastaan kunnianloukkaussyytteen, mutta hän hävisi.
 Epäiltyjen lapset ovat myös toisinaan yrittäneet vedota Zuroffiin, jotta tämä jättäisi heidän isiensä jahtaamisen.
 Zuroff kieltäytyy miettimästä natsirikollisten inhimillistä puolta.
 – En ole koskaan kohdannut natsia, joka olisi osoittanut katumusta.
 Menneisyyden penkomista riittää yhä
 Vaikka natsirikolliset vanhenevat, uusia tutkimuksia käynnistetään yhä.
 Zuroffin vuosiraportin mukaan  huhtikuun 2017 ja maaliskuun 2018 välillä niitä käynnistettiin yhteensä ainakin 241 Puolasssa, Saksassa ja Ranskassa. Yhdysvallat ja Kanada eivät kertoneet omia lukujaan.
 Samana aikana uusia syytteitä nostettiin kolme, kaikki Saksassa. Syytetyt ovat entisiä keskitysleirivartijoita. Kaksi palveli Srtuthofin ja yksi Majdanekin keskitysleirillä.
 Tuomioita tuli yksi.  Kanada vei kansalaisuuden   Helmut Oberlanderilta , koska tämä oli kansalaisuutta hakiessaan salannut palvelleensa Einsatzgruppe D:ssä.
 Einsatzgruppet olivat itärintaman valloitetuilla alueilla toimineita tuhoamisryhmiä, jotka tappoivat juutalaisia, romaneja, neuvostovirkamiehiä ja muita natsien vastustamiin ryhmiin kuuluneita.
 Saksalla oli myös Suomessa Einsatz-ryhmä,  Einsatzkommando Finnland .
 Efraim Zuroff oli vuonna 2002 käynnistämässä Operaatio viimeinen mahdollisuus -kampanjaa, jonka tavoitteena on saada mahdollisimman moni natsisotarikollinen oikeuteen ennen kuin on liian myöhäistä. Heidi Levine
 Zuroff on viime aikoina  paneutunut Einsatz-ryhmissä palvelleiden etsimiseen . Hän on toimittanut Saksan viranomaisille yli 200:n Einsatz-ryhmissä palvelleen, vuonna 1920 tai sen jälkeen syntyneen nimet. Selvitystyö jatkuu.
 – Jokainen Einsatz-ryhmiin osallistunut voitaisiin tuomita pelkän palvelun perusteella osallisuudesta murhaan. Jostain syystä tapauksia ei ole ollut yhtään, Zuroff arvioi.
 Suitsutusta Suomelle
 Suomi taisteli toisessa maailmansodassa natsi-Saksan rinnalla. Yli 1 400 suomalaista vapaaehtoista liittyi Waffen-SS:n eli SS:n aseellisen siiven riveihin.
 Suomi luovutti Saksaan kahdeksan juutalaisen lisäksi neuvostoliittolaisia sotavankeja, joiden joukossa oli ainakin kymmeniä juutalaisia.
 Silti maailman johtava natsienmetsästäjä kiittää Suomea.
 – Suomi on valonsäde maailmassa, jossa hallitukset yrittävät vääristellä holokaustin historiaa, Zuroff kommentoi  viime vuoden lopulla  israelilaislehti Haaretzille.
 Syynä oli Suomen  selvitys siitä, osallistuivatko suomalaiset SS-vapaaehtoiset  natsien rikoksiin. Selvitystä pyysi Zuroff. Jo aiemmin Suomi käynnisti tutkimuksen Saksalle luovutetuista sotavangeista.
 – Suomi on käynnistänyt pyynnöstämme selvityksen jo kahdesti, se on hyvin epätavallista, Zuroff sanoo.
 Zuroffin kiitokset ymmärtää, sillä natsienmetsästäjien työn onnistuminen riippuu pitkälti valtioiden tahdosta. Ilman sitä löydettyjä natsirikollisia ei saada oikeuden eteen.
 Auschwitz-Birkenaun entinen keskitysleiri Puolassa. Andrzej Grygiel / EPA
 Vaikka mikään maa ei niin sano, Zuroffin mielestä monet maat ovat vastahakoisia nostamaan syytteitä natsisotarikollisia vastaan. Joukossa on sekä maita, joita natsi-Saksa miehitti sodan aikana että länsimaita, joihin natseja pakeni.
 Ne, jotka unohtavat eilisen murhaajat, raivaavat tietä huomisen murhaajille.  Simon Wiesenthal
 Zuroffin mukaan ne yksinkertaisesti jättävät hänen vaatimuksensa tutkimuksista huomiotta.
 – Jos kertoisin poliisille, että minulla on todisteita sarjamurhaajaa vastaan, poliisi tutkisi asian.
 Historian vääristelyn torjuminen työn seuraava vaihe
 Natsien kanssa yhteistyötä tehneiden osuus holokaustissa oli merkittävä natsien miehittämässä Itä-Euroopassa, muun muassa Liettuassa, Latviassa, Virossa, Ukrainassa, Valko-Venäjällä ja Kroatiassa, Zuroff toteaa.
 – Lopullinen ratkaisu oli Saksan aloitteesta tehty mutta monien maiden toimeenpanema.
 Lopullisella ratkaisulla viitataan natsien suunnitelmaan juutalaisväestön joukkomurhasta.
 Zuroffin mukaan moni maa ei kuitenkaan ole halukas myöntämään, että niiden kansalaisia osallistui natsien julmuuksiin. Yksittäisten natsirikollisten etsimisen ohella Zuroffin toinen missio onkin sen varmistaminen, ettei holokaustin historiaa vääristellä eri maissa.
 – Se on työn seuraava vaihe.
 Zuroff ei katso työnsä menneen hukkaan, vaikka hänen löytämänsä natsirikollinen välttyisi tuomiolta. Jo henkilön paljastaminen on saavutus.
 – Se on toisinaan epäillyille kivuliainta, kivuliaampaa kuin oikeudenkäynti.
 Ukraina ja Baltia häntäpäässä
 Natsisotarikosten selvittämisessä Zuroff antaa huonoimman arvosanan Ukrainalle, joka ei hänen mukaansa ole kommunismin ajan jälkeen tutkinut natsirikoksia, saati nostanut syytteitä. Perässä tulevat Baltian maat.
 Esimerkiksi isovanhempiensa kotimaata Liettuaa Zuroff on yrittänyt sinnikäästi saada tutkimaan maan kansalaisten osuutta holokaustista. Hän on tyytymätön tuloksiin.
 Oikeudenkäyntejä on ollut kolme, mutta epäiltyjä ei tuomittu. Zuroff pitää oikeudenkäyntejä farsseina.
 Saksan presidentti Frank-Walter Steinmeier ja hänen vaimonsa Elke Büdenbender (keskellä oikealla) vierailivat vuonna 2017 Paneriain joukkomurhan muistopaikalla Liettuassa. Heidän vieressään on Liettuan juutalaisyhteisön johtaja Faina Kukliansky. Felipe Trueba / EPA-EFE
 Liettua myös  käynnisti vuonna 2007 sotarikostutkimuksen  neljää partisaaneihin liittynyttä juutalaista vastaan. Zuroff epäilee, että tutkimus käynnistettiin vastineeksi sille, että hän painosti tutkimaan holokaustirikoksia.
 Hän uskoo, että liettualaiset halusivat osoittaa, että myös juutalaiset tekivät sotarikoksia. Syytteitä ei nostettu todisteiden puuttuessa.
 Latvia ei saa parempaa arviota.  Latvian yli 90 000 juutalaisesta tapettiin  sodan aikana 70 000 ja Liettuan 153 000 juutalaisesta 130 000.
 Virossa ainoa ero on Zuroffin mukaan lukumäärä. Siellä asui ennen sotaa 4 500 juutalaista, joista 3 500 pakeni Neuvostoliittoon. Loput tuhat natsit ja virolaiset tappoivat.
 Muuri murtui
 Vuosikymmenet natsien julmuuksia tutkinut Zuroff yrittää olla tuntematta vihaa.
 – Tätä työtä ei voi tehdä, jos ei erota sitä muusta elämästään, hän toteaa.
 Työstä ja sen tuomista turhauttavista tilanteista selvitäkseen tarvitsee hänen mukaansa myös tiettyä huumoria. Tunnesyistä hän ei kuitenkaan ole esimerkiksi pystynyt koskaan opettelemaan saksan kieltä kunnolla.
 – Tämä on todella turhauttavaa työtä kaikkien esteiden takia. Yksi korvaus ovat matkan varrella tapaamani upeat ihmiset.
 Zuroff kertoo rakentaneensa eräänlaisen muurin itsensä ja työnsä välille. Muuri kesti kesään 2015.
 Tuolloin hän lähti liettualaisen toimittaja-kirjailijan  Ruta Vanagaiten  kanssa kiertämään Liettuan joukkomurhakohteita. He etsivät kansanmurhan todistajia. Vanagaite  kirjoitti matkan pohjalta kirjan .
 – Joka päivä kävimme 2–3 joukkohaudalla. Uhrit ovat kansaani, sukuni on Liettuasta. Pystyttämäni muuri sortui, Zuroff kertoo silmät kyynelissä.
 – En ollut koskaan kokenut sellaista. Se oli hullua, painajaismaista, absurdia.
 He itkivät matkan aikana paljon. Mennessään lentokentälle Zuroff kertoo alkaneensa jälleen itkeä ja saaneensa ahdistuskohtauksen ensi kertaa elämässään.
 – Minusta tuntui kuin hylkäisin uhrit, jotka jäivät hautoihin. Se oli kauhea tunne. Ruta sanoi, älä huoli, minä jään ja kannan soihtua.
 Matkan aikana Zuroff ja Vanagaite ystävystyivät ja  suhde kehittyi seurustelusuhteeksi .
 Rūta Vanagaitė kirjoitti kirjan, jossa puhuvat joukkotuhon todistajat. Kirjan nimi on Meikäläiset.  Marjo Näkki / Yle
 Natsienmetsästäjä jatkaa tarinaansa jerusalemilaisessa kahvilassa ja juo vaaleanpunaista smoothieta.
 Hänellä on aiemmasta avioliitostaan neljä lasta, joista yksi poika on Zuroffin tavoin valinnut historioitsijan uran. Zuroffin tyttäret ovat psykologeja ja toisesta pojasta tulee sydänkirurgi. Lapsenlapsia on toistakymmentä.
 – Lapset tietävät mitä teen ja ovat ylpeitä siitä, hän kertoo.
 Kun Zuroff lähtee töistä, meneillään olevan tutkinnan vaiheesta riippuu, pystyykö hän irrottautumaan työajatuksista. Yksi rentoutumiskeino on koripallo, joka oli hänen intohimonsa jo nuorena.
 Efraim Zuroff  Heidi Levine
 Iso ja vihainen, intohimoinen ja kiltti
 Millainen mies natsienmetsästäjä sitten on hänet tuntevien ihmisten silmissä?
 – Efraim Zuroff on väsymätön. Hän on pitkä komea mies, iätön tietyllä tavalla. Hänessä palaa tuli ja vakaumus, joka panee hänet liikkeelle aamusta iltaan.
 Näin toteaa suomalaislähtöinen  Eva Odrischinsky , joka työskentelee Zuroffin kanssa samassa toimistossa.
 Vanagaite puolestaan sanoo, että Zuroff on hyvin vaikuttava persoona, iso ja vihaiselta vaikuttava. Hänen mukaansa liettualaiset vihaavat ja pelkäävät Zuroffia.
 – Mutta kun opin tuntemaan hänet, hän on hyvin kiltti ihminen, älykäs, ystävällinen eikä lainkaan aggressiivinen, Vanagaite kuvaa kumppaniaan.
 "Antisemitismi muuttaa muotoaan"
 Kun keskitysleirit vapautettiin vuonna 1945, maailmalla toisteltiin: Ei koskaan enää. Mitään holokausin laajuista ei ole onneksi tapahtunut, mutta satoja tuhansia on kuollut muissa tragedioissa, kuten Ruandan kansanmurhassa.
 Yksi syy on Zuroffin mukaan ilmeinen: Holokaustista tuomittujen määrä on hyvin alhainen kaikissa maissa.
 Hän uskoo, että syyllisten saattaminen vastuuseen teoistaan toimisi varoituksena niille, jotka harkitsevat fundamentalistisiin, fanaattisiin ja kansanmurhaan taipuvaisiin liikkeisiin liittymistä.
 Huolimatta holokaustin opetuksista  antisemitismi on viime aikoina jälleen lisääntynyt  Euroopassa. Zuroff ei ole toiveikas antisemitismin torjumisen suhteen.
 – Sitä on jatkunut 2 000 vuotta ja se muuttaa muotoaan aikojen kuluessa.
 Efraim Zuroff syntynyt 5.8.1948 New Yorkissa historioitsija, tohtorintutkinto holokaustitutkimuksesta Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. 1978–1980 Simon Wiesenthal -keskuksen Los Angelesin -toimiston johtaja. 1980–1986 Yhdysvaltain oikeusministeriön tutkija Israelissa. Auttoi valmistelemaan oikeusjuttuja Yhdysvaltoihin muuttaneita natseja vastaan. 1986 palasi Simon Wiesenthal -keskuksen palvelukseen. Johtaa keskuksen Jerusalemin-toimistoa sekä keskuksen toimintaa natsirikollisten saamiseksi oikeuden eteen.
 Mutta natsirikokset eivät unohdu ainakaan, jos se on Zuroffista kiinni. Kun kysyn, kauanko nyt 70-vuotias natsienmetsästäjä aikoo työskennellä, hän vastaa:
 – Ikuisesti. Israelissa sanomme, että 120-vuotiaaksi.

"Katuvaa natsia en ole koskaan kohdannut" – Natseja 40 vuotta metsästänyt Efraim Zuroff ei aio lopettaa työtään koskaan


Summary: Eri hoitopaikat toimivat samojen lupien puitteissa hyvin eri tavoilla, kirjoittavat lääkärit Reetta ja Erfan Jahangiri.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Suomessa puhutaan nyt paljon vanhustenhoidon huonosta toteutumisesta, systeemin väliinputoajista, kärsimyksestä ja alimitoituksesta, ja aivan syystäkin. Aiheellista huolta kannetaan myös lastenhoidosta ja varhaiskasvatuksesta.
 Keskustelun ulkokehälle ovat taas jääneet mielenterveyskuntoutujat.
 Mielenterveyspotilaat  ovat usein yhteiskunnan vähävaraisia, ja syrjityimpiä ainakin palveluiden saamisen näkökulmasta.
 Potilas ei tarvitse enää sairaalahoitoa. Hän olisi valmis kotiutumaan psykiatriselta osastolta. Ongelma on, että hänen edellinen asuinpaikkansa ei suostu ottamaan häntä vastaan. Asumispalveluyksikön työntekijöiden mukaan hänen käytöksensä on ollut aiemmin niin hankalaa, ettei hänen kanssaan ole enää pärjätty. Tilannetta selvittelee koko joukko ammattilaisia yhdessä potilaan kanssa. Mukana ovat osaston lääkäri, omahoitaja ja sosiaalityöntekijä sekä asumispalveluyksikön omaohjaaja ja kunnan avopalveluiden hoitaja.
 Mielenterveyskuntoutujille on tarjolla  eriasteisia asumispalveluita. Palveluvalikoima voidaan karkeasti jakaa kolmeen osaan. Tukiasuminen tarkoittaa “keveintä” asumispalvelua, jossa potilas asuu omassa kodissaan ja hänen luonaan käydään säännöllisesti tai tarpeen mukaan. Palveluasumisyksiköissä on päiväaikaan henkilökuntaa paikalla, mutta yöaikaan ei ole valvontaa. Kolmas asumistapa on tehostetun palveluasumisen yksikkö, jossa on myös yövalvonta.
 Asumispalveluyksikön työntekijä ei siis haluaisi ottaa potilasta. Potilas itsekin sanoo, että hänellä on ollut hankalaa silloin, kun hän ei ole saanut apua heti kun sitä tarvitsisi.
 Sosiaalityöntekijä muistuttaa, että kyseessä on tehostetun palveluasumisen asumisyksikkö, ja siellä pitäisi kyllä olla hoitajia saatavilla.
 Asumispalvelun ohjaaja vetoaa potilaan heikkoon psyykkiseen vointiin ja monenlaisiin ongelmiin hänen käytöksessään. Niiden vuoksi häntä ei voitaisi pitää yksikössä. Potilaan avohoitotyöntekijä ihmettelee tätä, ja toteaa potilaan aiemmin pärjänneen tuetussa asumisessa hyvin yksinkin. Vaikka toimintakyky onkin hiljalleen heikentynyt, ei voinnin pitäisi olla niin huono ettei tämä asumismuoto hänelle sopisi.
 Psykiatristen asiakkaiden toimintakykyä  on vaikea mitata suoraan. Potilaat voivat olla fyysisesti hyvässäkin kunnossa, mutta psyykkisen vointinsa vuoksi eivät esimerkiksi pysty asioimaan itsenäisesti tai tekemään ruokaa. Psykiatrisille asiakkaille ovat tärkeitä arkirutiinit ja lääkityksen säännöllinen toteutuminen. Omillaan pärjäämisen ja kuntoutumisen tueksi tarvitaan myös ryhmätoimintaa.
 Potilas kertoo olevansa surullinen, koska ei enää pärjää. Tunteet ovat ristiriitaiset, koska osastolla oleminen tuntuu niin paljon helpommalta kuin asumisyksikössä. Myös osaston omahoitaja toteaa potilaan olevan osastolla täysin omatoiminen ja suoriutuvan päivän toiminnoista moitteettomasti. Potilas on tarvinnut osastolla apua ainoastaan lääkkeiden ottamisessa. Potilas kertoo myös tykkäävänsä osaston ryhmistä, ja on pahoillaan siitä etteivät asumisyksikössä ryhmät aina toteudu.
 Tapaamisen lopputuloksena potilaalle päätetään etsiä uusi tehostetun palveluasumisen paikka. Tähän työhön ryhtyy kunnan sosiaalityöntekijä. Seuraava tapaaminen sovitaan kuukauden päähän, ja siihen saakka potilas odottaa osastolla. Potilasta harmittaa, koska tällä välillä hän ei pääse edes viikonloppulomalle. Omaiset eivät vuosiin ole olleet tekemisissä ja nyt myös asumispaikka on hylännyt hänet.
 Psykiatristen sairaansijojen määrää on vähennetty  useilla tuhansilla paikoilla 1980-luvulta lähtien. Trendi on maailmanlaajuinen. Psykiatriset potilaat pärjäävät nykyaikaisilla lääkehoidoilla ja kuntoutuksella hyvin. Kodinomainen asuminen on kuntoutuksen kannalta tärkeää.
 Ihmisille pitää antaa mahdollisuus elää  sairautensa kanssa eikä sairautensa rajoittamana. Asumismuotoihin olisi hyvä saada joustavuutta ja yksilöllisyyttä nykyistä enemmän. Meidän ammattilaisten tehtävä on huolehtia, että tasa-arvo toteutuu kaikissa hoitopaikoissa, potilaasta ja organisaatiosta riippumatta.
 Toinen meistä, Erfan, toimii lääkärinä psykiatrisella osastolla ja asiantuntijana yksityisellä sektorilla. Asiantuntijatehtävissä Erfan on havainnut, kuinka eri yksiköt toimivat samojen lupien puitteissa hyvin eri tavoilla.
 Onneksi useissa yksiköissä  on hyvin koulutettua ja kokenutta henkilökuntaa, jotka pärjäävät haastavienkin asukkaiden kanssa ja pystyvät tukemaan vaikeammissakin tilanteissa kotona tai omassa yksikössä pärjäämistä. Toisissa yksiköissä vähäisetkin ongelmat johtavat poikkeuksetta takaisin sairaalan osastolle, ja hyvin nopeasti yksiköt voivat jopa kieltäytyä ottamasta asukasta enää vastaan.
 Kun asumispaikkoja ei saada järjestettyjä, potilaat joutuvat olemaan pitkään sairaaloiden osastoilla. Potilaat kärsivät tästä.
 Miten voidaan varmistua, että kuntoutus esimerkiksi ryhmätoimintojen ja arjen hallinnan opettelemisen kautta aidosti toteutuu? Riittävät henkilöstömitoitukset ovat hyvä alku, mutta nekään eivät takaa kaikkea.
 Yksiköihin pitää saada lisää koulutettua henkilökuntaa , joilla on selkeät ohjeistukset ja tavoitteet työlleen. Niiden toteutuminen vaatii työhyvinvoinnista huolehtimista, jämäkkää ja selkeää johtamista ja säännöllistä valvontaa. Yksiköiden tulee olla säilöntäpaikkojen sijaan koteja, joissa taataan ihmisille oikea, laadukas hoito ja kuntoutus.
 Reetta ja Erfan Jahangiri
 Reetta ja Erfan ovat nuoria lääkäreitä ja vanhempia. He yrittävät nähdä niin työssään kuin vapaa-ajallakin kohtaamistaan ihmisistä ja asioista monipuolisen ja elämänmyönteisen kuvan. Kolumneissaan he yrittävät tuoda uutta näkökulmaa havaitsemiinsa epäkohtiin ja ilmiöihin.
 Aiheesta voi keskustella 16.03.2019 klo 16.00.

Reetta ja Erfan Jahangirin kolumni: Kun mielenterveyspotilas ei enää tarvinnut sairaalahoitoa, hänelle ei enää löytynyt paikkaa, mihin palata


Summary: Myös muu kuin ensimmäinen nimi voi olla virallinen kutsumanimi. Tämän jutun kuvat kertovat, ettei se ole outo tapa maailmallakaan.

Kuka sinä olet?
 Todennäköisesti vastaat nimelläsi. "Olen Liisa." "Olen Matti". Vastaus kertoo, kuinka yhtä ihminen ja hänen nimensä ovat.
 Lukuisat tutkimukset ovat todistaneet, ettei ihmisen nimessä ole kyse mistä tahansa äänteiden tai kirjainten ketjusta, jonka tehtävä on vain lajitella yksilöt, kuten verohallinto haksahti vastikään ajattelemaan.
 Oman nimen merkitystä ihmiselle ovat tutkineet niin sosiaalipsykologit kuin antropologit. Aivokuvat ovat osoittaneet, että aivot reagoivat oman nimen kuulemiseen erityisellä tavalla, joidenkin tutkimusten mukaan  jopa vegetatiivisessa tilassa , jossa yhteys maailmaan näyttää olevan aivan poikki.
 William Pitt, Andrew Cowie / EPA
 Liisan ja Matin kutsumanimen ovat päättäneet heidän vanhempansa tai kenties he itse hieman vartuttuaan. Jos kaveripiiri on alkanut kutsua heitä Lissuksi ja Masaksi, silloinkin on ollut heidän vallassaan, ovatko he kelpuuttaneet moisen nimi-identiteetin.
 Kun  uusi nimilaki  nyt sallii neljä etunimeä, Liisa voi olla passissaan vaikka Laura Liisa Linda Linnea, vaikka sen muistavat luultavasti vain hänen vanhempansa.
 Mutta entäpä, jos viranomainen yhtäkkiä päättää, että Liisa on Laura ja sillä hyvä?
 Näin kävi vuodenvaihteessa, kun verottaja lähestyi uusilla verokorteilla. Toisin kuin aiempina vuosina, kortteihin oli päätetty panna vain yksi etunimi, ensimmäinen, olipa se kutsumanimi tai ei.
 Hannah Fanning,  Richard Foreman / Lionsgate
 2,1 miljoonaa suomalaista on ilmoittanut kutsumanimensä viranomaisten tietoon. Heistä miltei 220 000 tuhatta, reilu kymmenen prosenttia, käyttää kutsumanimenään muuta kuin ensimmäistä etunimeään.
 Todellisen luvun voinee ainakin tuplata, sillä yli 60 prosenttia ei ole tehnyt kutsumanimi-ilmoitusta Väestörekisterikeskuksen väestötietojärjestelmään. (Sen voi tehdä  täältä. )
 Nimiasioihin perehtynyt Helsingin yliopiston suomen kielen professori  Terhi Ainiala  kutsuu ihmisen ja hänen nimensä lujaa sidettä minuuden representaatioksi.
 Ihmisyhteisöissä on aina käytetty nimiä, vaikka antropologit ovat joskus erehtyneet kuvittelemaan, että joissakin yhteisöissä ihmisiin viitataan nimien sijasta sukulaisuussuhteilla, Ainiala kertoo.
 – Nimiä ei välttämättä ole paljastettu ulkopuolisille, mutta mistään ei ole löydetty yhteisöjä, joissa nimiä ei olisi.
 James McCartney, EPA
 Suomessakin tehdyt kyselytutkimukset ovat osoittaneet, että ihmisiä loukkaa, jos heidän nimensä äännetään tai kirjoitetaan väärin – puhumattakaan siitä, että heitä puhutellaan muulla kuin kutsumanimellä.
 – Sellainen tuntuu hyväksynnän tai arvostuksen puutteelta. Siinä, kuinka vahvasti ihminen identiteettiloukkauksen kokee, on kuitenkin eroja, Ainiala sanoo.
 Koska tämä on paljon tutkittua ja arjestakin tuttua tietoa, verottajan ratkaisu kummastuttaa.
 – Ei kukaan voi ajatella, että nimi on vain etiketti tai yksilöintitunnus. Nimeäminen on kaikkia lähellä – jos ei lasten, niin ainakin lemmikkien, Ainiala sanoo.
 Mikä verohallinnon peruste siis mahtoi olla?
 – Kun verokorttia uudistettiin, se koski monia asioita ja siinä haettiin selkeyttä. Tietotekniset asiat aina vaikuttavat siihen, mitä tulosteelle viedään ja miten ne saadaan mahtumaan, sanoo ylitarkastaja  Hilkka Pelander .
 Hän arvelee, että tuollaisia seikkoja uudistuksessa lienee pohdittu. Itse hän ei vielä tuolloin ollut nykyisessä työssään verohallinnon henkilöverotuksen ohjaus- ja kehittämisyksikössä.
 Laura Witherspoon, Facundo Arrizabalaga / EPA-EFE
 Kun verokortit olivat rapsahdelleet postiluukuista joulu- ja tammikuussa, verottaja alkoi saada palautetta. Määrää ei ole tilastoitu, Pelander kertoo, mutta sisällön voi päätellä kipakaksi, koska verottaja pyörsi päätöksensä hyvin nopeasti.
 Jos nyt hakee muutosverokorttia, siinä ovat jälleen kaikki etunimet, ja ensi vuonna ne näkyvät kaikkien korteissa.
 – Muutos tehtiin jo tammikuun loppupuolella, kun nähtiin, että se pystytään siinä aikataulussa toteuttamaan ja se kannattaa toteuttaa.
 Verohallinnon sähköistä asiointipalvelua OmaVeroa, jossa voi muun muassa muuttaa verokorttiaan, ovat olleet kehittämässä myös asiakkaat, Pelander kertoo.
 – Tämä nimiasia ei varmaankaan tullut testiryhmässä esille sen takia, että testaaja ei toiminut omilla tunnuksillaan vaan testinimellä. Hän olisi voinut reagoida toisella tavalla, jos tunnukset olisivat olleet omat.
 Rachel Markle, Facundo Arrizabalaga / EPA
 Kun kutsumanimen ilmoittaa väestötietojärjestelmään, siitä siis tulee virallinen. Joustonkin varaa on: esimerkiksi Sallamarin kutsumanimi voi olla Salla tai Mari ja Susanna voi olla Sanna.
 Niin virallinen ilmoitus ei kuitenkaan ole, että nimi päätyisi passiin tai ajokorttiin. Se vaatii varsinaisen nimenmuutoksen. Helppoa sekin tosin on: kirjallinen hakemus maistraattiin riittää tekemään Liisasta Lissun tai Matista Masan.
 Sekä Lissu että Masa kelpaavat maistraateille suoralta kädeltä. Ratkaisevaa on, että  Väestörekisterikeskuksen etunimitilastosta  löytyy kaimoja. Lissuja siellä on kuutisenkymmentä, Masoja noin sata.
 Ellei kaimoja ole, oikeusministeriön nimilautakunta puntaroi nimen samalla tavoin kuin ne vastasyntyneille kaavaillut nimet, jotka mietityttävät maistraatteja. Ne pyytävät nimenmuutoksista noin sata lausuntoa vuodessa.
 Lautakunta vaikuttaa suhtautuvan lempinimiin varsin suopeasti. Liisasta voi tulla Lillu ja Matista Mökö, sillä sellaisetkin löytyvät kelpuutettuina virallisiksi nimiksi. Kaikkiaan nimenmuutoksia tehdään noin 3 700 vuodessa.
 Walter Willis, Britta Pedersen / EPA
 Jollakulla nimenmuutoksen syy voi olla se, että nimi on osoittautunut epäkäytännölliseksi – vaikkapa juuri niin, että halutaan kutsumanimi ensimmäiseksi nimeksi.
 Toisaalta identiteetti on voinut muuttua. Vanha nimi ei tunnu enää omalta tai ei ehkä ole koskaan tuntunutkaan.
 Yksi ryhmä ovat transsukupuoliset, joille nimen muuttaminen omaa sukupuoli-identiteettiä vastaavaksi voi olla pitkä ja vaikea prosessi. Uudessakin etunimilaissa on edelleen pykälä, joka kieltää naisilta nimet, jotka ovat vakiintuneet miehille, ja päinvastoin.
 Tutkimuksissa on tullut esille monia kipeitä kertomuksia, joissa ihmiset kysyvät, kuka saa päättää, keitä he ovat, sanoo professori Terhi Ainiala.
 Lue myös: Onko nimi enne myös Suomessa? Etunimi voi avata ovia tai sulkea niitä

Verottaja antoi sadoille tuhansille suomalaisille väärän etunimen  – palaute oli kipakkaa ja sillä oli vaikutusta


Summary: Presidentti Maduron mukaan Yhdysvaltain masinoima kyberhyökkäys aiheutti viime viikon sähkökatkokset.

Venezuelan presidentti Nicolas Maduro perusti perjantaina armeijan yksikön, jonka tehtävänä on suojella peruspalveluita kuten sähkön ja veden jakelua, kertoo uutistoimisto AFP.
 Television ja radion välityksellä pitämässään puheessa Maduro kertoi, että armeijan peruspalvelujoukkojen tarkoituksena on taata peruspalveluiden turvallisuus, toimivuus ja huolto.
 Pitkät sähkökatkokset piinasivat Venezuelaa viime viikolla. Viime lauantaina  15 munuaissairautta sairastaneen ihmisen kerrottiin kuolleen , koska he eivät saaneet dialyysihoitoa maan laajojen sähkökatkojen takia.
 Presidentti Maduro syytti sähkökatkoksista Yhdysvaltojen masinoimaa kyberhyökkäystä. Presidentin kriitikoiden mukaan kyse on ollut vain huonosti hoidetusta infrastruktuurista. Hallitus syytti myös oppositiota suunnitelmista yhdistää väkivaltaisuuksia sähkökatkoksiin. Nämä hallitus kuitenkin pystyi kertomansa mukaan neutralisoimaan.
 Kuluvan viikon tiistaina hallitus tiedotti, että sähköt on saatu takaisin käytännössä koko maahan, mutta Venezuelan länsiosista edelleen raportoitiin katkoksista.
 Arviolta 2,7 miljoonaa venezuelalaista on lähtenyt maasta, joka on tarponut lamassa jo neljä vuotta. Pulaa on ollut niin ruuasta kuin lääkkeistä.
 Lue myös:
 Yhdysvallat uhkailee uusilla Venezuelan-vastaisilla pakotteilla  (12.3.)
 Yhdysvallat vetää diplomaattinsa Venezuelasta – "rajoittavat politiikan vaihtoehtoja"  (12.3.)
 Yhdysvaltain Pompeo syyttää Kuubaa ja Venäjää Venezuelan ongelmista  (12.3.)
 Venezuelan sähkökatkot ovat tappaneet 15 munuaispotilasta  (10.3.)

Venezuelan Maduro perusti armeijan osaston suojelemaan sähkön ja veden jakelua – Syyttää Yhdysvaltoja sähkökatkoksista


Kansainväliset organisaatiot ja sopimukset

Yhdysvaltain ulkoministeri  Mike Pompeon  on määrä osallistua Arktisen neuvoston kokoukseen Rovaniemellä toukokuun 6.–7. päivä, kertoo uutistoimisto Reuters.
 Reutersin viranomaislähteen mukaan Pompeon osallistumisen tarkoitus on osoittaa Yhdysvaltain sitoutumista arktisen alueen asioihin. Yhdysvallat on huolissaan Kiinan kasvavasta mielenkiinnosta aluetta kohtaan, lähde kertoo.
 Arktisen neuvoston muodostavat Yhdysvaltain lisäksi Pohjoismaat sekä Kanada ja Venäjä. Kiina on neuvoston tarkkailijajäsen. Maa on suunnitellut kauppareittejä arktisen alueen läpi.
 Pompeon on määrä osallistua kokoukseen ellei hänen "muut velvollisuudet vie häntä jonnekin muualle". Reuters ei saanut vahvistusta Yhdysvaltain ulkoministeriöstä Pompeon osallistumiselle.

Reuters: Yhdysvaltain ulkoministeri Pompeo tulossa Arktisen neuvoston kokoukseen Rovaniemelle toukokuussa


Summary: Puuman kimakka aamuhuuto herättää naapuruston koirat.

Ministerit, ministeriöt ja valtioneuvosto

Maltalla kuohuu sosiaalisessa mediassa, kun  Facebookissa julkaistulla videolla  näkyy erään asunnon parvekkeella käyskentelevä puuma.
 Fguran kaupungissa sijaitseva parveke on kehystetty häkillä, joten puumalla ei ole periaatteessa pakomahdollisuutta. Kyseenalaista kuitenkin on, kuuluuko iso kissapeto maltalaiselle parvekkeelle.
 Saarella ilmestyvän  Times of Malta  -lehden mukaan maan ympäristöministeriö on tietoinen parvekkeella majailevasta puumasta. Ministeriöstä kerrottiin lehdelle, että puuma on rekisteröity asianmukaisesti ja eläimen olosuhteet täyttävät vaadittavat säädökset.
 Vuoteen 2014 asti Maltalla ei ollut laillisia määrityksiä siitä, mikä on vaarallinen eläin. Asukkaat saivat tuoda minkä tahansa eläimen maahan, kunhan se oli dokumentoitu oikein, läpäissyt eläinlääkärin tarkistuksen ja omasi muutaman muun tarvittavan dokumentin, joskus jopa passin, Times of Malta kertoo.
 Toinen paikallinen lehti  Malta Independent  kertoo, että puuma on asunut kerrostaloasunnon parvekkeella jo pari vuotta. Independentin mukaan puuma on luokiteltu lopulta vuonna 2016 voimaan tulleessa laissa vaaralliseksi eläimeksi. Lain mukaan tällaiset eläimet kuuluvat ainoastaan eläintarhaan, mutta toisaalta voidaan pitää yksityisessä omistuksessa, jos asetuksissa säädettyjä määräyksiä noudatetaan.
 Parvekkeella oleskelu siis täyttää nämä vaatimukset.
 Independentin haastatteleman naapurin mukaan puuma ei ole päästellyt mitään tuskaisia ääniä, mutta aamuisin auringonnousun aikaan rääkäisee kimakan ja terävän äänen, joka ei naapurin mukaan kuitenkaan johdu eläimen ahdingosta.
 Puuman rääkäisy saattaa kuitenkin herättää naapuruston ja ainakin naapuruston koirat. Tämä taas laittaa koirat haukkumaan, mikä johtaa yleiseen hälinään, Independent kertoo.
 Naapuri ei ole nähnyt puuman omistajan vievän puumaansa kävelylle tai muutenkaan lähestyvän tätä.
 Yle uutiset kertoi vuonna 2015  puuman itäisen alalajin kuolleen sukupuuttoon . Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan normaali puuma on kuitenkin elinvoimainen laji. Sitä esiintyy Pohjois-, Väli- ja Etelä-Amerikassa.
 Puuma voi kasvaa jopa 120 kiloiseksi ja säkäkorkeudeltaan metrin korkuiseksi. Puuma on lihansyöjä ja saalistaja.

Maltalaisella parvekkeella asuu puuma – ympäristöministeriön mukaan kaikki on kunnossa


Summary: Uuden-Seelannin pääministeri pohtii täyskieltoa puoliautomaattiaseille.

Uuden-Seelannin pääministeri  Jacinda Ardern  aikoo kiristää maan aselakeja. Ardern pohtii täyskieltoa puoliautomaattiaseille, kertoo brittilehti  The Guardian .
 Uuden-Seelannin Christchurchin moskeijoiden ammuskeluissa kuoli varhan perjantaiaamuna Suomen aikaa ainakin 49 ihmistä . Ampujalla oli viiden aseen kantolupa.
 – Yksi asia on ainakin varmaa. Aselait tulevat muuttumaan, Ardern sanoi.
 Pääministerin mukaan Uuden-Seelannin aselakia on yritetty muuttaa tällä vuosituhannella jo kolmeen otteeseen: vuosina 2005, 2012 ja 2017.
 – Nyt on muutoksen aika, Ardern vannotti tiedotustilaisuudessa.
 Pääministeri kertoi uutistoimisto Reutersin mukaan, että australialainen ampuja ei ole vakinainen asukas Uudessa-Seelannissa. Hän on matkustellut ympäri maailmaa ja vieraillut satunnaisesti myös Uudessa-Seelannissa, vaihtelevia ajanjaksoja kerrallaan.
 Mies ei ole ollut erityistarkkailussa kotimaassaan eikä Uudessa-Seelannissa. tällä hetkellä hän asui merenrantakaupungissa Christchurchista etelään.
 Ammuskelun uhrien joukossa oli pakistanilaisia, turkkilaisia, saudiarabialaisia, indonesialaisia ja malesialaisia.
 Ampuja matkustellut Balkanilla
 Turkki ilmoitti perjantaina aloittaneensa tutkimukset australialaiseen ammuskelijaan liittyen. Maan viranomaisten mukaan mies on matkustanut Turkkiin useita kertoja ja viettänyt pitkiä aikoja maassa.
 – Uskomme, että epäilty ampuja on voinut vierailla myös muissa maissa Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa, Turkin viranomainen kertoi uutistoimisto AFP:lle.
 Turkkilaismedian mukaan miehen julkaisemassa manifestissä mainittiin Istanbulin kuuluisa museo Hagia Sofia ja sen minareettien tuhoaminen. Hagia Sofia oli ensin kristillinen kirkko, kunnes muutettiin minareetiksi noin tuhat vuotta valmistumisensa jälkeen 1400-luvulla. Rakennus on toiminut museona 1930-luvulta lähtien.
 Myös Bulgaria ilmoitti tutkivansa miehen liikkeitä, kun ilmeni, että hän on saattanut vierailla maassa viime marraskuussa. Australialaisen uskotaan viettäneen maassa viikon "vieraillakseen historiallisilla nähtävyyksillä ja tutustuakseen maan historiaan", Bulgarian yleinen syyttäjä kertoi AFP:lle.
 Mies on matkustellut myös muualla Balkanilla. Joulukuussa 2016 hän matkusti bussilla Serbian, Kroatian, Montenegron ja Bosnia-Hertsegovinan läpi.
 Lue myös:
 Moskeijaiskun tausta: Uudessa-Seelannissa on kiihkeä maahanmuuttokeskustelu, mutta vähän muslimeja ja tiukat aselait
 Tämän tiedämme nyt: Uudessa-Seelannissa tehty yksi viime vuosien pahimmista terrori-iskuista – pääepäilty sanoo olevansa rasisti
 Uudessa-Seelannissa terrori-isku, kahdessa moskeijassa ammuskeltiin –  28-vuotias australialaismies sai murhasyytteen veriteosta

Uuden-Seelannin ammuskelija ei asunut pysyvästi maassa – australialaisen uskotaan matkustelleen paljon Euroopassa


Summary: Kulosaaren huvilakaupungin ja kasvavan Helsingin kainalossa möllötellyt Varjosaari on aina jäänyt vaille huomiota.

Noin puolen hehtaarin kokoinen, sekametsän sävyttämä Varjosaari sijaitsee lähellä Helsingin  maantieteellistä keskipistettä . Keskustaan on vain muutama kilometri ja metrolle lyhyt kävelymatka, mutta sijainnistaan huolimatta saari ei ole oikeastaan koskaan kiinnostanut ketään.
 Tähän johtopäätökseen kirjailija  Maarit Verronen  tuli tutkiessaan Varjosaaren vaiheita. Kuvaava esimerkki aukesi vanhoja karttoja tutkimalla: Kustaa Vaasa perusti Helsingin kaupungin vuonna 1550, mutta tämä pikkusaari mainittiin kartoissa ensimmäisen kerran vasta kolme sataa vuotta myöhemmin.
 Palkittu kirjailija Kalajoella syntynyt, pitkään Helsingissä asunut Maarit Verronen (s. 1964) on ollut päätoiminen kirjailija vuodesta 1994. Kahdesti Finlandia-palkintoehdokkaana, voittanut useita muita kirjallisuuspalkintoja. Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä (Reuna-kustannus) julkaistiin alkuvuodesta 2019. Kuvituksesta vastaa Laura Salama ja taitosta Jaana Rautio. Verronen sanoo olleensa aina kiinnostunut saarista. Hän näki vuosia sitten dokumentin mikrovaltioharrastajista ja alkoi huvikseen pohtia pienen saaren julistamista omaksi valtioksi. Tarkoitukseen sopivia saaria löytyi kaksi: Ruoholahdessa sijaitseva Sulhanen sekä Kulosaaren Varjosaari. Sulhasesta Verronen teki omakustannekirjan vuonna 2014 (Sulhanen, Lapinniemen viimein saari).
 Saaren alkuperäinen nimi on Pikku Pässi. Vaikka nimi vaihtui runollisemmaksi 1940-luvun lopulla, saaren sivuuttaminen on jatkunut tähän päivään saakka.
 – Tuolla isolla pääsaarella eli Kulosaaressa on aina ollut komeampia huviloita, tunnetumpia asukkaita ja kaikenlaista muuta kiinnostavaa, Verronen sanoo.
 Tähän ristiriitaan Verronen ihastui: Varjosaari on paikka, joka on samaan aikaan keskellä ja syrjässä.
 Parin vuoden tutkimustyö tiivistyi lopulta kansien väliin 130-sivuiseksi tietokirjaksi, joka sai nimekseen Varjosaari – Piilossa keskellä Helsinkiä.
 Saaren tarina löytyi palasina arkistoista
 Maaliskuun puolivälissä meren jää kantaa vielä hyvin.
 Varjosaaren korkein kohta nousee noin kahdeksaan metriin merenpinnasta. Kallion päällä rakennuksen kivijalan jäänteet ja ihmisen rakentamat porrasaskelmat vihjaavat, että täällä on joskus asuttu.
 Mutta siitä on jo vuosikymmeniä. Puussa nakuttava tikka ja jäällä pomppiva rusakko edustavat nykyisiä asukkaita.
 Maarit Verronen kävi Varjosaaressa ensimmäisen kerran vuonna 2006. Yli kymmenen vuotta myöhemmin hän selvitti saaren historian ja kirjoitti aiheesta kirjan. Yle / Vesa Marttinen
 Kuka täällä on asunut? Millaista elämä saarella on ollut? Tällaiset kysymykset mielessään Maarit Verronen ryhtyi selvittämään saaren historiaa. Oli aloitettava pienistä tiedonmuruista.
 Kaupunginarkistosta löytyi talonkirja ja Kulosaaren huvilakaupungin arkistosta henkikirjat. Niistä löytyi nimiä, ja poliisin osoiterekisterin avulla saattoi täydentää palapeliä.
 Pian käsissä oli tieto saaren ensimmäisestä asukkaasta, sen kivijalan rakentajasta. Hän oli laivanrakentaja, telakkamestari  Matts Nyström .
 Kulosaaren huvilakaupunki kasvaa ja itsenäistyy
 Kesäkuussa 1907 Kulosaaressa touhusi energinen nuorten miesten joukko. Nuorten arkkitehtien ja liikemiesten ryhmittymä oli ostanut suurimman osan Kulosaaren kartanon maista. Ne pilkottiin suurehkoihin tontteihin ja myytiin varakkaille ihmisille.
 Arkkitehtien joukossa oli muun muassa  Lars Sonck , joka sai vastuulleen merkittävän osan tulevan huvilakaupungin suunnittelusta. Tarkoitusta varten perustettiin yhtiö nimeltä AB Brändö Villastad.
 Varjosaari sijaitsee Kulosaaren edustalla Itä-Helsingissä. Ilkka Kemppinen / Yle
 Kulosaaren huvilakaupunki rakentui nopeasti, ja alue irrottautui Helsingin maalaiskunnasta itsenäiseksi kunnaksi vuonna 1922.
 Samaan aikaan vasara paukkui myös Pikku Pässillä eli Varjosaaressa. Saaren itselleen hankkinut telakan työnjohtaja Matts Nyström oli hahmotellut pienelle paperilapulle rakennuksen, joka löytyi myöhemmin Nyströmin suvun hallusta, vanhan sotilasarkun uumenista.
 Piirustusten otsikko on "Slottets ritning" eli linnan piirustukset.
 Rakennustyöt alkoivat vuonna 1908 ja valmistuivat saman vuoden aikana. "Linnasta" ei tullut samanlaista huvilaa kuin Kulosaaren huvilakaupungin herroilla. Pinta-alaa oli alle 90 neliömetriä, talviasuttavuus ja eristeet olivat hyvin vaatimattomat, ja saarelle tuli ulkohuussi.
 Kulosaarelaiset saivat ensimmäiset puhelimet vuonna 1909 ja sähköt 1911. Lähes jokainen huvila liitettiin sähköverkkoon, mutta Pikku Pässille saakka sähkö ei ulottunut, kuten ei puhelinverkkokaan.
 Suuri alueliitos liittää saaren takaisin Helsinkiin
 Matts ja  Maria Vilhelmina Nyström  myivät Pikku Pässin takaisin huvilakaupunkiyhtiölle syyskuussa 1918. Seuraavien vuosien aikana saaren rakennuksessa asui lähinnä sillanvartijoita: Sörnäisistä Kulosaareen johtava silta oli avattu liikenteelle joulukuussa 1919, ja Pikku Pässistä löytyi vartijoille luonteva asuinpaikka.
 Samoihin aikoihin myös Pikku Pässille tehtiin kulkuyhteys, kapea puusilta Kulosaaren pohjoisrannan niemennyppylästä keskelle saaren etelärantaa. Huvilaan tehtiin 1920-luvun alkupuolella myös kaksi lisähuonetta, mikä mahdollisti useamman perheen asuttamisen saman katon alla.
 Varjosaarella on ollut ainakin kolme eri laituria. Länsirannalla on edelleen yksi veneen kiinnitysrengas. Yle / Vesa Marttinen
 Kulosaaren huvilakaupunki ja sen naapurikaupunki Helsinki kasvoivat kovaa vauhtia. Isolle Pässille tehty hautausmaa vihittiin käyttöön lokakuussa 1925. Kymmenen vuotta myöhemmin valmistui pääsaaren läpi kulkeva Helsinki–Porvoo-maantie.
 Sodan jälkeen, vuoden 1946 alussa Kulosaari liitettiin osaksi Helsinkiä. Samalla myös Pikku Pässi pääsi osaksi pääkaupunkia.
 Helsingin Suuren alueliitoksen myötä kaupunki kasvoi pinta-alaltaan moninkertaiseksi: Kulosaaren lisäksi itsenäiset pikkukunnat Haaga, Huopalahti ja Oulunkylä liitettiin Helsingin kaupunginosiksi.
 Kuntaliitoksen myötä saarten nimille piti tehdä jotakin, sillä Lapinlahdella oli jo Iso Pässi, Pikku Pässi ja jopa Pässinkari, ja sekaannusten välttämiseksi Helsingissä ei voinut olla samannimisiä saaria.
 Hautausmaasaari Isosta Pässistä tuli luontevasti Leposaari ja Pikku Pässistä sille sopiva seuralainen Varjosaari. Ruotsinkieliset nimet Vilan ja Skuggan sopivat nekin helsinkiläisten saarinimien joukkoon.
 Alueen kasvu jatkui: Kulosaaren uusi silta Sörnäisiin ja tieosuus Herttoniemeen saakka valmistuivat 1957 ja samalla Kulosaaren keskiosaa rakennettiin. Kaupunginosan väkiluku kohosi 1960-luvun alkupuoliskon aikana alle kahdesta tuhannesta lähelle kuutta tuhatta.
 Syksyllä 1968 Varjosaari tyhjeni asukkaista. Talon huoneistot olivat päässeet huonoon kuntoon ja samalla asuntopula kaupungissa oli helpottunut. Ihmiset halusivat asumiselta mukavuutta, jota karulla saarella ei ollut tarjota.
 Helsingin kaupunki ei enää vuokrannut Varjosaaren taloa ympärivuotiseen asumiseen. Saarelle johtanut silta purettiin pois talvella 1968–69.
 Tulipalot tyhjensivät asutuksen, uimapuu yhä paikallaan
 Maarit Verronen seisoo Varjosaaren korkeimmalla kohdalla ja tutkii ympäröivien mäntyjen kaarnapintaa. Vanhimmissa puissa näkyy pitkiä kaarnattomia alueita, jotka ovat jälkiä 1970-luvun alussa saarella riehuneista tulipaloista.
 – Saarella oli lyhyen ajan sisällä useita pikkupaloja, joita ilmeisesti rantojen miehet sytyttelivät. Vuoden -70 keväällä lahden pohjoispäässä oli suurpalo, jonka yhteydessä paloi 60–70 hehtaaria ruovikkoa, tämänkin saaren ympäriltä jonkin verran. Toukokuun lopulla huvila purettiin, mutta ilmeisesti suurin osa siitä poltettiin luvatta. Sen rakennusjätteen roihukokko vaurioitti näitä mäntyjä, Verronen kertoo.
 Tiedot tulipaloista hän on kerännyt pelastuslaitoksen toimintakertomuksista.
 Vaikka huvilan palon myötä pysyvä asuminen saarella päättyi, on Varjosaari ollut näihin päiviin saakka suosittu retkeilykohde esimerkiksi Kivinokan kesämajojen asukkaille. Verrosen kirjan kuvittamistyöstä vastaa  Laura Salama , jolla on kesämökki Kivinokassa.
 Itärannan mänty on ollut kyljellään ainakin 1950-luvulta saakka, kertovat Maarit Verronen ja Laura Salama. Yle / Vesa Marttinen
 Hän mainitsee erityisesti Varjosaaren itärannalla lähes vaakatasossa lepäävän männyn, joka on paikallisille tuttu maamerkki.
 – Lapset tykkäävät hyppiä tästä veteen. Siitä on tarinoita jo 50-luvulta alkaen, puu on ollut kyljellään ja elossa jo silloin.
 Maarit Verrosen mukaan puun historia saattaa olla vielä vanhempi. Hän kertoo haastatelleensa kirjaa varten ihmistä, joka on syntynyt saarella vuonna 1925. Tämä mies muisteli puun olleen kyljellään jo hänen lapsuudessaan.
 Viimeinen kesäasukas: salaperäinen Kähis
 Varjosaaren tiettävästi viimeisin pitempiaikainen kesäasukas oli salaperäinen herra nimeltä Kähis. Hän asui saarella kesällä 2007.
 Verronen kuuli Kähiksen tarinan Viikin luontovalvojalta, joka on liikkunut alueella paljon ja pitänyt silmällä myös Varjosaarta.
 Tarinan mukaan Kähis oli menettänyt avioerossa vaimon lisäksi miljoonaomaisuuden ja suuren siivousalan yrityksen. Mukaansa hän oli saanut ilmeisesti sen verran varoja, että niitä riitti ruokaan ja alkoholiin.
 Mahdollisesti juuri Kähis rakensi saarelle nuotiopaikan reunakivineen ja puunrunkopenkkeineen. Myöhempinä kesinä hän majaili myös Kivinokan kärjessä, Kyläsaaressa ja Pornaistenniemessä.
 Nyky-Helsingissä, erityisesti kantakaupungin alueella, on varsin vähän joutomaata tai rakentamattomia alueita, joilla Kähiksen kaltaiset ihmiset voivat viettää kesiään. Maarit Verrosen mukaan juuri tässä piilee Varjosaaren viehätys ja juuri tämän vuoksi hän hallusi tallentaa saaren tarinan kansien väliin.
 – On jotenkin jännittävää, että tällainen alue voi jäädä ihan katveeseen. Paikka on ikään kuin johdonmukaisesti, vaikkakin selvästi vahingossa, aina jäänyt pois kaikesta. Tämän seurauksena on syntynyt tällainen pieni tasku, salaperäinen tuntematon helmi.
 Verrosen arvion mukaan Varjosaari on kaupunkisuunnittelussa yksi kaupungin huonoimmin tunnetuista alueista.
 Tämä ei selvästikään ole ollut kenenkään pyrkimys. Näin vain on päässyt käymään.
 Jutun lähdeaineistona on käytetty Maarit Verrosen kirjaa Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä (2019).
 Voit keskustella aiheesta jutun alla asiallisesti lauantaina kello 22 saakka.

Saari, josta kukaan ei koskaan kiinnostunut: Varjosaari on Helsingin huonoimmin tunnettuja alueita ja siksi Maarit Verronen teki siitä kirjan


Summary: Valinnanvapaudella olisi rajoituksia.

Keskusta esitteli uuden mallinsa, jolla se lähtisi ensi kaudella uudistamaan sosiaali- ja terveydenhuoltoa.
 Mallin pohjana olisi 18 maakuntaa, ja palveluiden tuottamisesta vastaisi julkinen sote-keskus. Sote-keskuksesta ihminen saisi laajasti sosiaali- ja terveydenhuollon palveluita, myös hammashuollon sekä päihde- ja mielenterveyspalvelut.
 – Julkinen toimija vastaa palveluista. Yksityiset, kolmas sektori, järjestöt ja osuuskunnat ovat niitä toimijoita, jotka tukevat julkisia palveluita, sanoi puolueen toinen varapuheenjohtaja  Juha Rehula  medialle eduskunnassa.
 Keskusta toteuttaisi valinnanvapauden rajoitetusti. Valinnan mahdollisuus olisi perustasolla osassa palveluita. Esimerkiksi asiakasseteleitä voisi keskustan mukaan käyttää palvelujen täydentämiseen ja jonojen purkuun.
 Keskustan mukaan alusta ei tarvitse aloittaa – sote maaliin parissa vuodessa
 Perhe- ja peruspalveluministeri  Annika Saarikon  (kesk.) mukaan keskustan mallissa sotea ei ole keksitty uudelleen.
 – Tiivistyksenä tästä meidän kokonaisuudesta, että esittääkö keskusta valtavasti jotain uutta. Ei ja se taitaa olla aikamoinen vahvuus näinä aikoina, kun uudistusta on tehty laskentatavasta riippuen varmaan ainakin toistakymmentä vuotta, Saarikko sanoi.
 Keskustan mukaan sen malli hyödyntäisi hyvin pitkälle tällä kaudella tehtyä työtä. Rehulan mukaan sote-uudistus saataisiin näin maaliin parissa vuodessa.
 – Meidän arviomme on se, että vuonna 2021 on täysin mahdollista, että lainsäädäntö on eduskunnasta läpi, sikäli kun käytettävissä oleva aika hyödynnetään ja hyödynnetään olemassa olevat aineistot, hyödynnetään se työ, joka kentällä on tehty, Rehula sanoi.
 Keskustan maakuntiin tulisi sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen lisäksi myös muita tehtäviä, kuten kasvupalvelut.
 Rahat pääosin valtiolta – maakuntavero ja asiakasmaksut täydentäisivät
 Keskustan mallissa sosiaali- ja terveyspalveluiden rahoitus tulisi pääosin valtiolta. Lisäksi rahoitukseen käytettäisiin maakuntaveroa ja asiakasmaksuja.
 – Keskusta esittää maakuntaveron selvittämistä ja mahdollista käyttöönottoa. Maakuntavero olisi yksi osa meidän verojärjestelmää, ei uusi vero, ei lisävero, vaan osa sitä toimintatapaa, jolla maakunnat rahoittavat nämä sosiaali- ja terveyspalvelut, Rehula sanoi.
 Saarikon mukaan keskusta käyttäisi asiakasmaksujen määräytymisen pohjana tällä kaudella valmisteltua asiakasmaksulakia.
 – Pienituloisten kärki edellä ja hyvin pitkälle sitä asiakasmaksulakipohjaa noudatellen, joka tänne eduskuntaan tuotiin, Saarikko sanoi.
 Hänen mukaansa lakiin kirjoitettiin palvelun järjestäjälle nykyistä voimakkaampi velvoite siihen, että pienituloinen ihminen on oikeutettu maksuhuojennukseen tai -vapautukseen.

Keskustan uusi sote-malli nojaa edelleen maakuntiin


Summary: Nokian Renkaiden ja verottajan kiista on lopullisesti ratkaistu. Verottaja ei saanut valituslupaa.

Nokian Renkaat Oyj:n ja verottajan kiista on lopullisesti ratkaistu.
 Nokian Renkaat kertoo pörssitiedotteessa, ettei korkein hallinto-oikeus KHO ota kiistaa käsiteltäväkseen.
 Nokian Renkaat voitti viime keväänä hallinto-oikeudessa pitkän taistelun verottajan kanssa. Verokiista koski vuosien 2007–2010 veroprosessia.
 – KHO:n päätöksen johdosta Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö on peruuttanut vuotta 2011 koskeneen valituksensa. Verohallinnon vuonna 2018 tekemä myönteinen päätös Nokian Renkaiden verovuoden 2011 oikaisuvaatimuksessa on näin lainvoimainen, yhtiö tiedottaa.
 Jussi Mansikka / Yle
 Nokian Renkaat ehti maksaa verottajalle muun muassa lisäveroja ja veronkorotuksia lähes 90 miljoonaa euroa.
 Suomen Verohallinto palautti aiemmin maksetut jäännösverot ja korot, yhteensä 148 miljoonaa, Nokian Renkaille jo viime kesäkuussa. Summa liittyy vuosien 2007 - 2011 verokiistoihin.
 Hallinto-oikeus kumosi kesällä  Verohallinnon oikaisulautakunnan 89,2 miljoonan euron veropäätökset kokonaan ja määräsi Verohallinnon lisäksi maksamaan oikeudenkäyntikuluja Nokian Renkaille 40 000 euroa.
 Kiista koski Venäjän toimintoja
 Nokian Renkaille tehtiin verotarkastus  vuosina 2012–2013. Tarkastus koski aiempien vuosien aikana tapahtunutta siirtohinnoittelua Nokian Renkaat Oyj:n ja etenkin sen venäläisten tytäryhtiöiden välillä.
 Verottaja katsoi, että Nokian Renkaat olisi niin kutsutulla siirtohinnoittelulla jättänyt maksamatta sille kuuluneita veroja. Yritys piti tätä perusteettomana ja kertoi heti valittavansa päätöksestä.
 Nokian Renkaiden mukaan se olisi joutunut maksamaan verot sekä Venäjällä että Suomessa samasta tulosta, jos päätöstä ei olisi kumottu.
 Lue lisää:
 Nokian Renkaat palkkaa 80 henkilöä – Voitti verottajalta oikeudessa 150 miljoonaa euroa
 Nokian Renkaat voitti verottajan 90 miljoonan euron kiistassa

Nokian Renkaat sai verottajalta takaisin 150 miljoonaa euroa viime kesänä – kiista on nyt viimein loppuun käsitelty


Summary: Noin 100 000 euroa maksavan Kaunis Veera -patsaan rahoittaa yksityinen liikemies. Yksityiset kuvanveistolahjoitukset kaupungeille ovat nykyisin harvinaisia.

Kiistellylle Kaunis Veera -patsaalle on vihdoin löytynyt paikka Lappeenrannassa. Liikemies Ossi Vilhun kaupungille lahjoittamaa, kuvanveistäjä Markku Hirvelän toteuttamaa teosta Kaunis Veera ollaan sijoittamassa Lappeenrannan satamaan Kasinonpuistoon.
 Pronssista ja teräksestä valmistettu veistos on altaineen noin kolme metriä korkea. Suihkualtaan keskellä seisova Kaunis Veera – veistos on sijoitettu siten, että teoksessa esiintyvän hahmon katse on suunnattu satamaan ja häntä kannattelee kädenmuotoinen, kiiltävästä teräksestä valmistettu jalusta. Kokonaisuus lepää graniittitason päällä.
 Patsaan paikasta päättää ensi keskiviikkona Lappeenrannan kaupunkikehityslautakunta.
 Pitkä kiista paikasta
 Alun perin patsas olisi haluttu pystyttää vuonna 2016 Lappeenrannan keskustaan Kauppakadulle lahjoittajan Ossi Vilhun rakennuttaman Wilhunkulma-korttelin edustalle, Vilhun oman asunnon ikkunan alle. Sittemmin lahjoittaja halusi sijoittaa patsaan historialliseen Raatihuoneen puistoon.
 Joukko kaupunkilaisia asettui vastustamaan patsaan tuloa historialliseen miljööseen. Myöhemmin myös Museovirasto ja Lappeenrannan kaupunkikuvatyöryhmä tyrmäsivät patsaan sijoittamisen puistoon.
 Sen jälkeen kaupunki sekä lahjoittaja ottivat parin vuoden tuumaustaon patsaan sijoittamisen kanssa.
 Tänä päivänä julkisen taiteen mesenoiminen ei ole kovin yleistä. Läänintaiteilija  Outi Turpeinen kommentoi Kaunis Veera -patsaslahjoitusta Ylelle vuonnan 2015.  Turpeisen mukaan kuvanveistolahjoituksen tekeminen kaupungille ei ole yleistä.
 Lappeenrannan kaupunki vastaa perustusten, kivirakenteiden sekä vesialtaan rakentamisesta ja asentamisesta. Kaupunki huolehtii myös veistoksen hoidosta ja kunnossapidosta.

Kiistelty Kaunis Veera -patsas tulee Lappeenrannan satamaan  – liikemies lahjoittaa kaupungille arvokkaan veistoksen


Summary: Onko Teillä liikaa veroja? Vähemmän setiä eduskuntaan!  Ikinuoret konkarit. Eduskunnan kirjastossa on esillä vaalimainoksia 1950-luvulta 2010-luvulle.

Menneinä vuosikymmeninä sukupuoli oli näkyvä osa vaalimainontaa. Sekä miehet että naiset saattoivat korostaa sukupuolen merkitystä. Vanha vihreiden mainos kuului: "Valitse mies, joka puolustaa heikompia, valitse mies, joka ymmärtää nuoria, valitse mies luonnon puolesta". Toisaalta haluttiin osoittaa, että tässä olisi nainen paikallaan.
 – Oikeastaan naisehdokkaat ovat vedonneet enemmän sukupuoleen 1970-luvun lopulta lähtien. Naiset olivat haastajina. Miehet harvemmin vetosivat sukupuoleen, koska politiikassa miessukupuoli oli normi, kertoi tutkija  Joni Krekola  Eduskunnan kirjastosta  Radio Suomen Päivä  -ohjelmassa.
 Yle
 Eduskunnan kirjaston johtava tietoasiantuntija  Kristiina Hakala  uskoo, että iskulause "Vähemmän setiä eduskuntaan" saattaisi toimia vaalimainoksena nykyisinkin, koska nuoria ehdokkaita on vähemmän kuin aikaisemmin.
 Aika näkyy monella tapaa vaalimainoksissa. Verotus on ollut kuitenkin ajankohtainen teema kauutta vuosikymmenten.
 Yle
 Kristiina Hakala uskoo, että nykyisin äänestäjä haluaa myös parempia perusteluja sille, mistä rahat otetaan, jos niitä luvataan johonkin.
 Joni Krekola kertoo, että varsinkin 1970-luvulla ajettiin tietyissä puolueissa keskiluokan asiaa ja haluttiin tietoisesti veroja alas.
 – Se oli trendi siihen aikaan.
 Eduskunnan kirjaston mukaan vaalimainokset ovat edustuksellisen demokratian ITE-taidetta. Vaalimainokset muuttuivat 1950-luvulla henkilökohtaiseksi mainonnaksi. Tärkeintä mainoksissa on ollut erottuminen.
 Yle
 Eduskunnan kirjaston näyttelystä löytyy myös räväkkä vaalimainos, jossa luvataan farkut alennuksella. "Olli lupaa, että tällä vaalimainoksella saa 20 prosenttia alennusta kaikista farkuista. Olli, tulenkestävä porvari." Jos äänestäjä lupasi antaa äänensä Ollille, hän sai peräti 40 prosenttia alennusta. Tarina ei kerro, kuinka moni sai farkut 40 prosentin alennuksella.
 – Olli ei ole vielä päässyt eduskuntaan, Joni Krekula toteaa.
 Vaalimainonnassa on käytetty myös eläimiä ja vedottu eläinten oikeuksien puolesta.
 Yle
 Mainoksissa esiintyy koiria, hevosia, joutsenia, kaloja ja leppäkerttuja.
 - Eläimiä voisi olla nykyisinkin eläinten oikeuksien puolustajien mainoksissa ja varmasti onkin, kertoo Kristiina Hakala.
 RKP:n mainoksessa on ollut parittelevia leppäkerttuja. Slogan kuului: "Tillsammans blir vi flera, tillsammans kan vi göra mera."
 Eduskunnan kirjaston vaalimainosnäyttely on avoinna 12.4. 2019 saakka.
 Lue myös:
 Puolueet räätälöivät vaalimainontaa valituille ryhmille – Tutkija patistaa kertomaan, miksi mainos näkyy verkossa tai somessa juuri sinulle

Kaikkea hyvää kaikille – vaalijulisteet lupasivat ennenkin paljon: esimerkiksi alennusta farkuista


Summary: Listasimme 2010-luvulla tehtyjä terroritekoja ja joukkomurhia, jotka ovat kohdistuneet moskeijoihin, kirkkoihin ja muihin pyhäkköihin.

Kirkkoihin kohdistuneet iskut
 Lokakuussa 2010 islamistisen äärijärjestö al-Qaidan asemiehet hyökkäsivät katoliseen kirkkoon Irakin Bagdadissa sunnuntaimessun aikana. Iskussa kuoli 58 ihmistä. Irakin al-Qaidasta tuli myöhemmin terroristijärjestö Isis.
 Kesäkuussa 2015 valkoista ylivaltaa kannattanut 21-vuotias  Dylan Roof  ampui yhdeksän ihmistä mustien kirkossa Charlestonissa Yhdysvalloissa. Roof tuomittiin teosta kuolemaan.
 Joulukuussa 2016 itsemurhapommittaja räjäytti itsensä koptikristittyjen Pyhän Markuksen kirkon läheisyydessä Kairossa Egyptissä. Iskussa kuoli ainakin 25 ihmistä. Islamistinen terroristijärjestö Isis ilmoittautui iskun tekijäksi.
 Huhtikuussa 2017 itsemurhapommittajat iskivät kirkkoihin Alexandriassa ja Tantassa Egyptissä. Iskuissa kuoli ainakin 45 ihmistä. Hyökkäyksen tekijäksi ilmoittautui Isis.
 Marraskuussa 2017 mielenterveysongelmista kärsinyt entinen sotilas  Devin Kelley  hyökkäsi First Baptist -kirkkoon jumalanpalveluksen aikana Sutherland Springsin kaupungissa Yhdysvalloissa. Hän surmasi 26 ihmistä ja haavoitti pariakymmentä muuta.
 Väkijoukko kokoontui seuraamaan, kun ruumisauto kuljetti Charlestonin kirkkoiskussa kuollutta pastori Clementa Pinckneyta. Joe Raedle / Getty Images / AFP
 Moskeijoihin tehdyt hyökkäykset
 Moskeijoihin kohdistuneita iskuja on tapahtunut runsaasti islamilaisissa maissa. Usein shiialaisiin moskeijoihin kohdistuneiden iskujen tekijät ovat olleet sunnalaisten äärijärjestöjen jäseniä.
 Tammikuussa 2015 itsemurhapommi-iskussa shiialaiseen moskeijaan kuoli 71 ihmistä Shikarpurissa Pakistanissa. Iskun tekijäksi ilmoittautui sunnalainen Jundallah-liike.
 Maaliskuussa 2015 Isisin itsemurhapommittajat surmasivat yhteensä 137 ihmistä kahteen moskeijaan kohdistuneissa iskuissa Jemenin pääkaupungissa Sanaassa.
 Marraskuussa 2016 Isisin itsemurhapommittaja tappoi yli 50 ihmistä Shah Nooranin pyhäkössä Balochistanin maakunnassa Pakistanissa.
 Helmikuussa 2017 itsemurhapommittaja surmasi 98 ihmistä Lal Shahbaz Qalandarin pyhäkössä Pakistanissa.
 Marraskuussa 2017 islamistit surmasivat 311 ihmistä suufilaisten moskeijassa Siinain niemimaalla. Kyseessä oli Egyptin modernin historian pahin uskonnolliseen kohteeseen kohdistunut terrori-isku.
 Maaliskuussa 2019 ainakin 49 ihmistä kuoli ja kymmeniä haavoittui kahteen moskeijaan kohdistuneissa iskuissa Christchurchissa Uudessa-Seelannissa. Poliisin mukaan päätekijäksi epäillään äärioikeistolaista australialaismiestä.
 Yli 300 ihmistä kuoli suufimuslimien moskeijaan kohdistuneessa hyökkäyksessä Siinain niemimaalla Egyptissä marraskuussa 2017. EPA
 Hyökkäykset synagogiin ja temppeleihin
 Elokuussa 2012 valkoisen ylivallan kannattaja ampui kuusi ihmistä Wisconsinin sikhitemppelissä Oak Creekissa Yhdysvalloissa.
 Marraskuussa 2014 kaksi palestiinaista surmasi teräaseilla ja ampumalla neljä siviiliä ja poliisin synagogassa Jerusalemissa Israelissa.
 Lokakuussa 2018 asemies surmasi 11 ihmistä ja haavoitti kuutta synagogassa Pittsburhgissa Yhdysvalloissa. Haavoittuneista neljä oli poliiseja. Ampujan kerrotaan jakaneen juutalaisvastaista sisältöä sosiaalisessa mediassa.

Terroristit ja joukkomurhaajat iskevät usein uskonnollisiin kohteisiin


Summary: Britannian kahden valtapuolueen järjestelmä on liian mustavalkoinen ja se näkyy nyt EU-eron umpikujassa, kirjoittaa Ylen EU-erikoistoimittaja Susanna Turunen.

Britanniassa käynnissä oleva kahden leirin, konservatiivien ja työväenpuolueen taistelu vallasta ja johtajuudesta on saarivaltion lähihistoriassa vailla vertaansa.
 Ruusujen sota (1455–1487) saattaa tuntua kaukaiselta vertailukohdalta nykypäivään. Tuolloin Lancasterin ja Yorkin suvut kävivät lukuisia taisteluja, kun molemmat sukuhaarat tavoittelivat kruunua. Kuten yli 500 vuotta sitten, nytkin taistelu vallasta on johtamassa merkittäviin sosiaalisiin ja taloudellisiin ongelmiin.
 On olemassa lukuisia selvityksiä siitä, että Britannian irtautuminen suurimmasta kauppakumppanistaan ja poliittisesta viitekehyksestään Euroopan unionista johtaa bruttokansantuotteen laskuun ja työttömyyden kasvuun. Tästä on varoittanut muun muassa Englannin keskuspankki.
 Luvassa on myös yhä enemmän investointien ja yritysten pakoa muualle. EU-eron ennustetaan johtavan myös lisääntyviin sosiaalisiin häiriötiloihin ympäri maata. Nämä voivat liittyä esimerkiksi maahanmuuttajiin – yksi erokampanjan tavoitteistahan oli pysäyttää maahanmuutto Britanniaan.
 Itkua ja hammastenkiristystä Westminsterissä
 Merkillinen draama on ottanut vallan Westminsterissä. Olemme katsoneet tarinaa, jolla ei tunnu olevan käsikirjoittajaa.
 Hallituksen ja oman puolueensa luottamusäänestyksistä niukasti selvinneen pääministeri  Theresa Mayn  asema on paperinohut. Tästä huolimatta  Mayn neuvottelema ja kahdesti kumoon äänestetty erosopimus tulee vielä kolmanteen parlamentin äänestyksen  ensi viikon alussa.
 Miksi? Siksi, että vaihtoehtoja ei ole.
 Mayn sopimus äänestettiin nurin tiistaina jälleen murskaluvuin. Keskiviikkona parlamentti äänesti kumoon myös sopimuksettoman eron mahdollisuuden, ja parlamentin EU-eroleirin johtaja ja pääpiiskuri  Jacob Rees-Mogg  pelästyi. Tässähän voi käydä niin, ettei Britannia lähdekään EU:sta.
 Torstaina pääministeri May  toi istuntosaliin ehdotuksen jatkoajan hakemisesta EU-erolle . Tämän version mukaan May hakee EU:lta lisäaikaa kesäkuun loppuun, mikäli parlamentti hyväksyy hänen neuvottelemansa erosopimuksen ensi viikon keskiviikkoon mennessä.
 Jos sopimus ei ensi viikollakaan mene läpi,  May joutuu hakemaan EU:lta pidempää jatkoaikaa,  ehkä vuoden tai kaksi, koska parlamentti hylkäsi mahdollisuuden erota EU:sta ilman sopimusta.
 Tässä tapauksessa Maylla on oltava suunnitelma, jonka EU voi hyväksyä. Muussa tapauksessa laki erosta lyö päälle klo 23 Britannian-aikaa 29. maaliskuuta.
 Britannian pääministerin Theresa Mayn asema brexit-kuohunnassa on paperinohut. Patrick Seeger / EPA
 Ennen erosopimuksen toista äänestystä tiistaina brittimediassa kiersi huhuja, joiden mukaan Mayn niskuroivat ministerit olisivat painostaneet pääministeriä. Mayn olisi pitänyt luvata erota vastineeksi sille, että ministerit tukevat erosopimusta.
 Ilmeisesti sellaista lupausta May ei antanut, sillä useat ministerit äänestivät sopimusta vastaan. Yksi heistä erosi heti. Kaiken kaikkiaan Mayn hallituksesta on lähtenyt 15 ministeriä brexit-riitojen vuoksi Mayn aloitettua pääministerinä.
 Nyt huhut ovat jälleen liikkeellä. Saadakseen kovan linjan eroa kannattavat konservatiivit sopimuksensa taakse, May saattaa joutua antamaan periksi ja eroamaan kunhan sopimus vain saadaan satamaan.
 Syy Mayn painostamiseen on, että euroskeptinen tory-siipi ei halua Mayn neuvottelevan Britannian ja EU:n tulevaa sopimusta.
 Lisäksi oikeuskansleria  Geoffrey Coxia  on painostettu vilkaisemaan sopimusta vielä kerran. Jospa Irlannin ja Pohjois-Irlannin välinen rajajärjestely ei olekaan oikeudellinen ansa, joka pitää Britannian kiinni EU:ssa loputtomasti.
 Cox arvioi juuri ennen sopimuksen toista äänestystä,  että Mayn neuvottelemat vakuudet eivät olleet hälventäneet sopimuksen oikeudellisia heikkouksia. Arvio vaikutti tietysti osan äänestyspäätökseen.
 Palosammuttimet valmiina mantereen puolella
 EU:n valtiojohtajat kokoontuvat Brysseliin huippukokoukseen ensi viikon torstaina. Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja  Donald Tusk  on etukäteen vedonnut johtajiin ja pyytänyt heitä pitämään kaikki vaihtoehdot auki, myös pitkän lisäajan myöntämisen.
 Kaikki ovat yhtä mieltä siitä, että Britannian lähtö sopimuksen kera on kaikkien etu. Kaikkein mieluimmin Britannia pidettäisiin jäsenenä.
 Lyhyen lisäajan myöntämisestä on suhteellisen laaja yksimielisyys EU:ssa. Ehtona on, että se ei häiritse Euroopan parlamentin toukokuisia vaaleja. Niihin Britannia ei enää pääministeri Mayn mukaan osallistu.
 Jäsenmaiden johtajat kuitenkin painottavat, että lisäajalle pitää olla vahva perustelu. Sitä ei anneta sisäpoliittiseen kinasteluun. Ranskan presidentti  Emmanuel Macron  on ollut erityisen tiukka lisäajan ehdoista.
 Päätös lisäajan myöntämisestä vaatii EU-maiden yksimielisen hyväksynnän.
 Britannian EU-jäsenyyden jatkoa kannattavia mielenosoittajia parlamenttitalolla 14. maaliskuuta. Parlamentti äänesti torstaina lisäajasta EU-erolle. Andy Rain / EPA
 EU-eroa ajaneen Britannian Itsenäisyyspuolueen Ukipin entinen johtaja ja europarlamentaarikko  Nigel Farage  myönsi BBC:n haastattelussa tällä viikolla tekevänsä kaikkensa, jotta joku jäsenmaa käyttäisi veto-oikeuttaan ja siten kaataisi lisäajan myöntämisen.
 Samassa haastattelussa Faragelta kysyttiin, onko hän lobannut Italiaa puolelleen. Vastaus oli hiljainen virne.
 Italian EU-kriittinen hallitus on paraikaa tukkanuottasilla komission kanssa budjettisäännöistä. Olisiko kiistassa tarpeeksi painava syy pääministeri  Giuseppe Conten  johtamalle Viiden tähden liikkeelle tai hallituskumppani  Matteo Salvinin  Lega Nordille laukaista laajempi kriisi?
 EU ei voi korjata sitä, mikä on rikki Britanniassa
 Jos Mayn sopimus menee parlamentissa vihdoin läpi ensi viikolla, May saa varmasti haluamansa lyhyen lisäajan pelkin teknisin perustein. Brittiparlamentti tarvitsee aikaa viedäkseen läpi eroon liittyvät tarpeelliset lait.
 Yhtä lailla ero pitää hyväksyttää vielä EU-parlamentissa.
 Mutta jos May joutuu hakemaan pidempää lisäaikaa – mikäli parlamentti kaataa sopimuksen vielä kolmannen kerran – on hänen kyettävä vihdoin vastaamaan kysymykseen: Mitä britit haluavat?
 Yli 500 vuotta sitten Ruusujen sodan lopputulemana valtaansa vahvistanut Tudorien hallitsijalinja sammui kuningatar  Elisabet I:n  kuoltua lapsettomana 1609. Tämän päivän Britannia kaipaa uudistusta aivan eri keinoin.
 Nykyinen parlamentaarinen järjestelmä on auttamattoman vanhanaikainen vastaamaan nyky-yhteiskunnan ja kansalaisten tarpeisiin ja vaatimuksiin. Kahden valtapuolueen järjestelmä on liian mustavalkoinen.
 Vertailussa Suomen koalitiohallitukset eivät ehkä kaikista ongelmistaan huolimatta ole olleet niin surkeita kuin annetaan ymmärtää.
 Hallitusten tehtävä on etsiä ratkaisuja, jotka hyödyttävät kaikkia kansalaisia. Se tarkoittaa, että kimurantissa tilanteessa on etsittävä vähintään se pienin yhteinen nimittäjä päätöksenteon perustaksi. Britanniassa pyöritään nyt vain kahden vaihtoehdon ympärillä – "my way or the highway".
 Britanniassa on toki yritetty uudistaa vaalijärjestelmää aikaisemminkin, huonolla menestyksellä. Perinteisiin vahvasti nojaavassa yhteiskunnassa vastustus on aina raivoisaa. Mutta vaihtoehtona on nyt hiipuminen, kuten kaikki tähänastiset imperiumit ovat jo kokeneet.
 Se, mikä Britanniassa on vialla, ei ole Euroopan unionin syy. Se, miten vika korjataan, ei ole EU:n käsissä.
 Britannia eroaa Euroopan unionista 29. maaliskuuta ilman sopimusta, jos se ei hyväksy sitä ennen ensi viikolla Mayn erosopimusta tai esitä uutta, hyväksyttävää suunnitelmaa jatkotoimista. Näitä voivat olla uudet vaalit tai kansanäänestys.
 Lue myös:
 Analyysi: Jatkoajan hakeminen ei riitä – sopimukseton ero uhkaa Britanniaa ellei brexit-suosta päästä ylös
 Vaikuttaako brexit ihan pähkähullulta? – Tässä 5 selitystä Britannian EU-eron umpisolmuun

Analyysi: Kuka Britanniaa oikein johtaa? Valtataistelu vaarantaa jo tulevaisuuden


Oikeusministeri  Antti Häkkänen  (kok.) esittää perustettavaksi elinkeinoriitalautakuntaa, johon pienyritykset voisivat viedä riita-asioita käsiteltäväksi ilman oikeudenkäyntikuluja. Lautakunta voisi antaa suositusluontoisia ratkaisuja.
 – Tällainen lautakunta voisi parantaa pienen yrityksen mahdollisuuksia saada riita-asia ulkopuolisen riippumattoman tahon ratkaistavaksi ilman merkittävää kuluriskiä, Häkkänen sanoo tiedotteessa.
 Häkkäsen mukaan pienyritys voi joutua isojen haasteiden eteen, jos se ajautuu riitaan toisen yrityksen kanssa. Tuomioistuinkäsittely voi pahimmillaan olla liiketoiminnalle kohtalokas taloudellinen riski.
 Pienyritysten ohella Häkkänen on huolissaan keskituloisten oikeusturvasta. Hänestä olisi tarpeen arvioida, voitaisiinko oikeusturvavakuutuksen riittävyyttä parantaa.

Häkkänen esittää elinkeinoriitalautakuntaa ratkomaan pienyritysten riitoja


Summary: Nokian entinen pääjohtaja valittiin yhtiökokouksessa perjantaina.

Nokian entinen pääjohtaja  Jorma Ollila  on valittu Alma Median hallituksen puheenjohtajaksi.
 Hallituksen jäseniksi valittiin Peter Immonen, Esa Lager, Alexander Lindholm, Petri Niemisvirta, Päivi Rekonen ja Catharina Stackelberg-Hammarén.
 Yhtiökokoukseen osallistui 190 osakkeenomistajaa.
 Yhtiökokous päätti korottaa hallituksen jäsenten palkkioita. Hallituksen puheenjohtajalle maksetaan 62 500 euroa vuodessa, kun aikaisemmin korvaus oli 40 000 euroa. Lisäksi hallituksen puheenjohtaja saa 1 500 euron kokouspalkkion.
 Hallituksen jäsenten palkkio on 32 500 euroa vuodessa ja kokouksesta 500 euroa.
 Jorma Ollilalla on ollut useita hallituspaikkoja isoissa yhtiöissä. Hän on ollut Nokian lisäksi esimerkiksi Fordin ja Shellin hallituksissa.
 Jorma Ollila on toisen mediatalon eli Otava-konsernin hallituksen varapuheenjohtaja.
 Yhtiökokous päätti hallituksen ehdotuksen mukaisesti, että tilikaudelta 2018 jaetaan osinkoa 0,35 euroa osakkeelta.
 Alma Media kertoi asiasta pörssitiedotteella.

Jorma Ollila Alma Median hallituksen puheenjohtajaksi


Summary: Kymmenkunta koululaista osallistui Vimpelissä perjantaina nuorten mielenilmaukseen ilmaston puolesta.

Vajaan 3000 asukkaan Vimpelissä Etelä-Pohjanmaalla nuorten ilmastomielenosoitus keräsi kunnantalon pihalle kymmenkunta aktiivista koululaista.
 – Käyttäkää järkeä, ilmasto on tärkeä, huusivat mielenosoittajien mukana myös Vimpelin yhteiskoulun 8.-luokkalaiset  Elina Arpala  ja  Olivia Havinen .
 Tytöt ovat huolissaan ilmastonmuutoksesta ja ihmisten reagoinnista siihen.
 – Maailman päättäjien tekemä ilmastopolitiikka ei ole tähän mennessä ollut tarpeeksi intohimoista ja nyt meidän tulevaisuutemme on vaarassa. Haluamme viestiä, että tarvitaan tekoja sanojen sijaan – ja nyt heti, Elina Arpala sanoo.
 "Me olemme nyt täällä, ja se riittää"
 Etelä-Pohjanmaalla ja Pohjanmaalla koululaisten ilmastolakkoja järjestettiin tänään Vimpelin lisäksi ainakin Vaasassa, Pietarsaaressa ja Kurikassa.
 Vimpelin mielenosoitus oli todennäköisesti yksi maan pienimmistä, mutta osallistujiensa mielestä silti tärkeä.
 – Tiesin, ettei tästä tule kovin suuri, mutta halusimme järjestää tämän silti. Haluamme valtakunnallisia ilmastotekoja, mutta myös viestiä pienten kuntien päättäjille, että kunnissakin voidaan tehdä ilmastotekoja, Arpala sanoo.
 Esimerkkejä kunnassa tehtävistä ilmastoteoista voisivat Arpalan mukaan olla esimerkiksi panostaminen uusiutuvaan energiaan ja kasvisruoan lisääminen kouluissa.
 Olivia Havinen kertoo havahtuneensa ilmastonmuutokseen viime vuonna. Hän toivoisi siitä enemmän keskustelua.
 Vaikka Vimpelin nuorten ilmastolakko oli pieni, Havunen on tyytyväinen, että se toteutui.
 – Me olemme nyt täällä, ja se riittää.
 Aikuisten suhtautuminen hämmästyttää
 Koululaisten ilmastolakkoilu on herättänyt jonkun verran kritiikkiä aikuisissa. On arvosteltu sitä, että nuoret ovat poissa koulusta mielenilmausten takia. Myös Vimpelissä nuorten vanhempien on kuitattava nuortensa poissaolo koulusta mielenilmauksen takia.
 Elina Arpala hämmästelee aikuisten asennetta. Hän muistuttaa, että ilmastolakossa ei ollut kyse nuorten haluttomuudesta käydä koulua, vaan tulevaisuuteen liittyvästä huolesta.
 – Halutaan, että nuoret osallistuvat aktiivisesti yhteiskunnallisiin asioihin, mutta kun osallistutaan, lakkoillaan ja kerrotaan mielipiteemme, niin tuleekin keskustelua, että miten tälläistä, Arpala sanoo.
 Me emme kohtele ilmastonmuutosta sellaisena kriisinä kuin se on ja tee tarpeeksi sen ehkäisemiseksi  Elina Arpala
 Paikalla on myös Arpalan Eeva-äiti. Hän kertoo olevansa tyttärestään ja muista nuorista ylpeä, mutta huomanneensa, että aikuisten suhtautuminen ei aina ole aivan asiallista.
 – Vähän pelottaa, kun olen nähnyt, miten aikuiset suhtautuvat tähän. Tulee törkypuhetta netissä ja se vetää vähän surulliseksi, Eeva Arpala sanoo.
 – Mielestäni on tärkeää, että nuoret ottavat kantaa kaikilla mahdollisilla tavoilla ja osallistuvat.
 "Hatunnosto nuorille"
 Vimpelin kunnantalon pihalla järjestetty mielenilmaus herätti aamupäivällä jonkun verran kiinnostusta ohikulkijoissa. Joku oli tullut varta vasten sitä katsomaan, joku kulki ohi muuten vaan.
 – Hatunnosto nuorille, jotka uskaltavat lähteä tämmöiseen hommaan, sanoo paikalle osunut Erkki.
 – Hyvä, että nuoret ottaa osaa, kun kukaan muu ei ota, sanoo puolestaan Pentti.
 Ilmastolakkolaisten mielenilmaus kesti aamupäivällä pari tuntia. Sen vaikutuksia Vimpeliin ja kuntalaisiin ei voi kuin arvailla. Oletettavaa on kuitenkin, että Elina Arpalan ja Olivia Havisen toiminta ilmastotietoisuuden puolesta jatkuu.
 – Mua ahdistaa tosi paljon ja varsinkin se, että me emme kohtele ilmastonmuutosta sellaisena kriisinä kuin se on ja tee tarpeeksi sen ehkäisemiseksi, Elina Arpala sanoo.
 Ilmastolakko ainakin 27 kunnassa tänään – Lapset saivat opettajan kulkemaan bussilla kouluun: "Jos tulostan paperia, tulee heti sanomista"

Vimpelin koululaisten ilmastolakko oli ehkä Suomen pienin, mutta osallistujilleen tärkeä – "Meidän tulevaisuutemme on vaarassa"


Summary: Mielenosoituksissa vaaditaan presidentti Abdelaziz Bouteflikaa väistymään.

Tuhannet ihmiset marssivat jälleen perjantaina Algerian pääkaupungin Alger'n ja muiden kaupunkien kaduilla.
 Kyseessä on jo neljäs peräkkäinen mielenosoitusperjantai. Mielenosoittajat vaativat 82-vuotiaan presidentin  Abdelaziz Bouteflikan  väistymistä vallasta.
 – Väisty, Bouteflika, mielenosoittajien iskulauseet kaikuivat Alger'n bulevardeilla.
 Mielenosoitukset alkoivat rauhallisesti. Uutistoimisto AP:n toimittajan mukaan kaduilla näkyi paljon naisia ja isiä, jotka kantoivat lapsia olkapäillään. Paikalla oli paljon poliiseja.
 Protestiliikettä ovat johtaneet algerialaiset opiskelijat.
 20 vuotta vallassa ollut Bouteflika  lupasi maanantaina yllättäen , ettei hakeudu viidennelle valtakaudelle. Samalla hän kuitenkin ilmoitti peruvansa huhtikuuksi suunnitellut presidentinvaalit.
 Vaalien peruminen pidentää Bouteflikan valtakautta, mitä mielenosoittajat vastustavat.
 Lisää aiheesta:
 Algerian uuteen hallituksen mukaan naisia ja nuoria – mielenosoitukset jatkuvat
 Analyysi: Algerian vanhojen miesten valtaa kaadetaan kaduilla – nuoret ja naiset eturintamassa

Algerian rauhanomaisissa protesteissa tuhannet vaativat presidentin eroa – kaduilla isät kantavat lapsia reppuselässä


Summary: Toimittaja ja tietokirjailija Ani Kellomäen mukaan alkoholipitoiset kuvat ovat lisääntyneet sosiaalisen median kuvavirrassa. Mutta oletko pohtinut, mitä somen skumppakuvat sinusta oikeastaan kertovat?

On perjantai-ilta ja selaan kotona somen kuvavirtaa. Nelikymppinen, ruuhkavuosiaan elävä tuttavapiirini vaikuttaa viettävän täyteläistä, joskin kosteaa vapaa-aikaa.
 Kaveriporukat kohtaavat baarissa ja kuvissa skoolataan skumpalla harvinaisen jälleennäkemisen kunniaksi. Ystävien tapaaminen on #parhautta!
 Koti-iltaa viettävät taas kippistävät #kullankanssa rehevällä punaviinillä muikeissa tunnelmissa.
 Enkö osaa nauttia elämästä? Ei tippa tapa!
 Tunnen itseni hiukan lapselliseksi ja jääväni ulkopuolelle jostakin yhteisestä kokemuksesta. Vietän iltaa kotona lasten kanssa, mutta eihän se estäisi lasillista heidän nukkumaan mentyään. Sehän olisi aikuinen tapa ottaa hieman #omaaaikaa. Enkö osaa nauttia elämästä?
 Oluttölkki ei tunnu somekelpoiselta. Henrietta Hassinen / Yle
 Lähikauppa olisi vielä auki, mutta juoman valinnassa tulisi ongelmia. Somen perusteella tuttavieni juomavalinnat ovat kuin James Bondin baarikaapista. Kuohuvaa tai muuta viiniä, pienpanimo-oluita, parempia ginejä.
 Oma lempijuomani on tölkillinen keskiolutta, mutta siitä ei saa edustavaa kuvaa someen.
 Mistä tässä oikein on kysymys?
 Onko aikuisuus oikeampaa viinin kera?
 Toimittaja ja tietokirjailija  Ani Kellomäki  arvioi kirjassaan  Tiedostavan siemailun taito , että alkoholipitoiset kuvat ovat lisääntyneet sosiaalisen median kuvavirrassa. Tästä syntyy vaikutelma, että ihmiset joisivat enemmän ja hienompia juomia kuin he todellisuudessa juovatkaan.
 – Tulee tunne, että kaikki muut ovat jossakin rieslinginsä äärellä ja ehkä minunkin pitäisi olla, ja onko minun aikuisuudessani jotakin vikaa, jos en ole, kuvailee Kellomäki.
 Ihmiset esittävät juomisen somessa hyvin myönteisessä valossa osana sosiaalisuutta ja elämän parhaita hetkiä. Siitä syntyy helposti vaikutelma, että nimenomaan alkoholi on se, joka voi tehdä hyvistä hetkistä vielä parempia.
 Monesti kuvissa ei ole ihmisiä ollenkaan
 – On vähän hassua, että silloinkin, kun haluamme kuvalla kertoa, miten kiva oli nähdä ystäviä pitkästä aikaa, he eivät ehkä esiinny kuvassa ollenkaan. Siinä saattaa olla vain laseja tai pulloja, sanoo Kellomäki.
 Ani Kellomäki Rinna Härkönen / Yle
 Tuhmat keski-ikäiset
 Alkoholikuvien postaaminen vaikuttaa olevan keski-ikäisten tapa. Nuoremmat eivät harrasta sitä yhtä paljon. Erityisesti naisille alkoholikuvat tuntuvat viestivän vapaudesta, villiydestä ja tuhmuudesta. Asioista, joille ei tunnu olevan tilaa tai lupaa arjessa.
 Alkoholi kuvittaa somessa usein myös parisuhdetta. Kuva yhteisestä kuohuviinihetkestä haluaa sanoa, ettei suhde ole muuttunut arkiseksi, vaan siinä on kipinää.
 Alkoholia sisältävissä somekuvissa ei aina näy ihmisiä.
 – Ehkä erottelu siihen parjattuun "Prisma-arkeen" tapahtuu helpoiten skumppalaseilla, sanoo Kellomäki.
 Talvihetkien punaviini ja retrohenkinen jallu
 Olen edelleen ongelmissa koti-iltani kanssa. Haluaisin laittaa someen kuvan omasta vapaa-ajastani, mutta oluttölkkini ei kerta kaikkiaan tunnu antavan toivomaani henkevää vaikutelmaa minusta.
 Kun julkaisemme jotakin sosiaalisessa mediassa, pyrimme antamaan itsestämme yleensä positiivisen kuvan. Haluamme vaikuttaa fiksuilta, jännittäviltä tai hauskoilta. Ehkä vähän nuoremmiltakin, jos olemme siinä iässä. Valintoja tehdään myös tiedostamatta.
 Voisiko juoman valinnalla profiloitua?
 Myös silloin, kun kuvassamme on alkoholia, ei ole sattumaa, mitä juoma on. Mitä juomavalintani kertoo minusta? Millainen on esimerkiksi punaviinilasin kanssa poseeraava somettaja?
 – Punaviinillä kuvataan pehmeitä talvihetkiä ja annetaan ymmärtää, että koti on pehmeän tunnelmallinen. Punaviinikuvan postaava vihjaa olevansa ehkä kirjallisuutta harrastava ihminen, sofistikoitunut, sanoo Kellomäki.
 Puna- ja valkoviineillä voi profiloitua eri lailla. Mostphotos
 Valkoviini taipuu moneen.
 – Sillä voi kuvata kaikenlaisia asioita. Se sopii ilon, surun, lomamatkan ja vapaahetken kuvaamiseen. Jos haluaa mahdollisimman kattavan alkoholikuvattavan niin suosittelisin valkoviiniä, Kellomäki vinkkaa.
 Jos on taipuvainen hifistelyyn ja haluaa erottautua tietämyksellään, kannattaa alkaa harrastaa pienpanimo-oluita. Niiden etiketti kuuluu asetella näkyviin kuvassa - tai ainakin mainita merkki hashtagilla.
 Nainen voi viskilasin kanssa antaa ymmärtää olevansa hieman rock.  Ani Kellomäki
 Entä väkevämmät juomat. Viski?
 – Viskillä mies kertoo olevansa miehekäs, maskuliininen. Nainen taas voi viskilasin kanssa antaa ymmärtää olevansa hieman rock.
 Millainen on jallumies tai jallunainen?
 – Jaloviinassa eli jallussa on somessa retrovivahde ja sitä voi käyttää ironisiin postauksiin, arvioi Kellomäki.
 Lomalle lompsis
 Lomalle lähtijän alkoholipostaus kertoo korkealla työmoraalilla painetusta työputkesta ja sen päättyessä ansaitusta palkinnosta. Tässä yhteydessä alkoholi toimii kuvassa maksimaalisena rentouden merkkinä.
 Lomakuviin kuuluu myös lentokentän irlantilaispubista julkaistu "pakollinen" lomallelähtökuva tuoppeineen ja passeineen.
 Alkoholi kuvittaa sosiaalisessa mediassa muun muassa lomaa
 Alkoholikuvilla halutaan herättää ulkopuolisuuden tunnetta
 Alkoholikuvien postaaminen sosiaaliseen mediaan voi olla harmitonta halua tuoda julki omia hyviä hetkiä, mutta siinä on myös ikäviä puolia.
 Tutkimuksen mukaan lähes viidesosa alkoholikuvia someen postaavista toivoo, että kuvan katsojat tuntisivat itsensä ulkopuolisiksi.
 Petteri Sopanen / Yle
 Toivottu vaikutus toteutuukin. Someen postatut kuvat eivät aina vastaa todellisuutta, mutta ne yhtä kaikki saavat meissä aikaan kateutta ja tunteen siitä, että jossakin tapahtuu ja me haluaisimme olla mukana.
 Myönteisessä valossa esitetyt alkoholikuvat herättävät tutkimusten mukaan katsojissa halua juoda. Kellomäen mukaan se on epäreilua pudotuspeliä.
 – Ne, jotka pärjäävät juoman kanssa, iloitsevat somessa avoimesti alkoholihommillaan. Aika nopeasti kuitenkin käännetään selkä silloin, kun jollekulle alkaa tulla ongelmia.
 Tietokirjailija Ani Kellomäki poseeraisi somessa mieluummin korvapuustin kuin viinilasin kanssa. Rinna Härkönen / Yle
 – En ole sitä mieltä, ettei someen saisi postata kuvia alkoholista. Jutun juju olisi tietoinen valinta siitä, mitä haluaa viestiä. Olisi mukavampaa nähdä monipuolisempaa kuvastoa ja kuvia ihmisistä silloin kun heistä puhutaan, sanoo Kellomäki.
 Laita puhelin kiinni
 Oma perjantai-iltani kääntyy kohti loppua. Väsyttää, enkä ole postannut someen kuvan kuvaa. Nyt kun asiaa pyörittelee mielessään, tuntuu aivan liian monimutkaiselta yrittää tehdä alkoholilla hyvä vaikutus. Sammutan puhelimen ja painun lukemaan kirjaa.
 Se ei piittaa siitä, mitä juon tai olen juomatta.

Mistä tiedät, että keski-ikäinen lähtee lomalle tai viettää parisuhdeaikaa? Hän kertoo siitä skumppakuvalla somessa


Summary: Mielenosoituksia järjestettiin kymmenillä paikkakunnilla.

Presidentin puoliso, rouva  Jenni Haukio  on tyytyväinen, että useat tuhannet suomalaiset nuoret ovat osallistuneet ilmastolakkoon.
 Haukio nostaa nuoret  esille Twitterissä . Haukio on jakanut jutun, jossa  Yle seuraa mielenilmauksia .
 – Tulevaisuudesta välittävät ja sen puolesta toimivat nuoret, voiko kansakunnalla kallisarvoisempaa voimavaraa olla? Kiitollinen näistä nuorista! Jenni Haukio kirjoittaa Twitterissä.
 Mielenosoituksia järjestettiin kymmenillä paikkakunnilla, ja osanottajia oli pelkästään Helsingissä tuhansia.
 Mieltä osoitettiin koululakolla, marsseilla ja kokouksilla ainakin 27 paikkakunnalla. Koululakon takana on ruotsalainen ilmastoaktivisti  Greta Thunberg , jota esitetään Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
 Jenni Haukio Jarno Kuusinen / AOP
 Lue lisää:
 Katso video: Yle seurasi tuhansien koululaisten marsseja ilmaston puolesta eri puolilla maata – "Jos maapallo muuttuu liikaa, meillä ei ole tulevaisuutta"
 Ilmastolakko ainakin 27 kunnassa tänään – Lapset saivat opettajan kulkemaan bussilla kouluun: "Jos tulostan paperia, tulee heti sanomista"
 Osa nuorista pelkää, uskaltaako perjantain ilmastolakkoon osallistua koulun asenteen takia: Näin rehtorit yrittävät suitsia lakkoilijoita   Inka Österberg lievittää ilmastoahdistustaan veganismilla ja bussikyydeillä – ilmastolakot leviävät ympäri maan
 Yli 1200 tutkijaa tukee ilmastolakkoilevia nuoria: "Planeetan hyväksikäyttö on lastemme laiminlyöntiä"
 Ruotsin 16-vuotias ilmastotähti Greta Thunberg kiersi maailman huippukokoukset, mutta ei usko minkään muuttuneen

Jenni Haukio kehuu ilmastolakkoilevia koululaisia: "Kiitollinen näistä nuorista!"


Summary: Uusiseelantilaiset ovat tottuneet pitämään kotimaataan turvallisena. Epäusko on ollut monen ensireaktio moskeija-ampumisten jälkeen.

Uuden-Seelannin Christchurchista tavoitetut suomalaiset kuvaavat kaupungin tunnelmaa epäuskoiseksi ja järkyttyneeksi.
 Christchurchissa asuva  Mikko Hynninen  vertaa tilannetta siihen, millaista Suomessa oli ensimmäisen kouluampumisen jälkeen.
 – Silloin ajateltiin myös, että eihän Suomessa voi tällaista tapahtua. Täällä on minusta vähän sama tunnelma tällä hetkellä.
 Samaa sanoo  Nina Vertomaa , joka kuuli tapahtuneesta työpaikallaan, noin puolentoista kilometrin päässä Masjid al-Noorin moskeijasta. Tuossa moskeijassa kuoli jopa yli 40 ihmistä. Vertomaan toimiston johdolta tuli vahva suositus pysyä sisätiloissa, ja hän pääsi lähtemaan kotiinsa iltakuuden aikaan.
 – Todella järkyttyneitähän kaikki ovat, itsekin. Ei sitä heti ihan ymmärtänytkään. Ja Uusi-Seelanti on vähän samaan tapaan kuin Suomi, aina on ajateltu, että tämä on turvallinen maa. Eihän täällä tällaista tapahdu, ja nyt sitten tapahtui, Vertomaa sanoo.
 – Kauhean surullisia ihmiset ovat, mutta tukevat jotenkin toisiaan.
 Vertomaa huomauttaa, että Christchurchissa moni kantaa vielä traumaa kahdeksan vuoden takaa, jolloin suuri maanjäristys aiheutti kaupungissa laajoja tuhoja ja surmasi 185 ihmistä.
 – Juuri on päästy jaloilleen maanjäristysten jälkeen, tulee tällainen isku järkyttämään.
 Tästä on kyse 49 ihmistä on kuollut ammuskelussa kahdessa moskeijassa Uuden-Seelannin Christchurchissa. Loukkaantuneita on kymmeniä. Poliisi on ottanut kiinni neljä ihmistä. Yhtä syytetään murhasta. Maan moskeijoita on kehotettu sulkemaan ovensa. Internetissä on kiertänyt video, jolla mies ajaa moskeijaan ja alkaa ampua. Hänen aseeseensa on kirjoitettu Tukholman kuorma-autoiskussa vuonna 2017 kuolleen tytön nimi. Videon aitoutta ei ole varmistettu. Yksi epäilty on äärioikeistolainen australialainen.
 Myös väitöskirjatutkija  Lotta Aho  oli työpaikallaan, kun hyökkäyksestä alettiin uutisoida.
 – Asun ehkä 50–100 metrin päässä moskeijasta, jossa tämä tapahtui, mutta olin onneksi ehtinyt lähteä töihin, Aho kertoo.
 Aho viittaa samaan Masjid al-Noorin moskeijaan. Hän meni yöksi ystävänsä luokse, sillä omaan kotiin pääsy oli epävarmaa. Lukuisia katuja suljettiin liikenteeltä hyökkäysten jälkeen, samoin kaupat ja koulut sulkivat ovensa varotoimena. Työpaikalla ihmiset olivat shokissa ja järkyttyneitä, hän kuvaa.
 – Ihmisten ensimmäinen reaktio oli täysin epäusko, ja toinen oli, että miksi Christchurch kaikista maailman paikoista, miksi ihmeessä, Aho sanoo.
 Ja kun alkoi selvitä, mistä on kyse, seuraavana nousi vihaisuus ääriryhmiä ja valkoisen ylivallan kannattajia kohtaan, Aho kertoo.
 Hänen mukaansa Christchurchin muslimiyhteisö ei ole millään lailla erityisen näkyvä, eikä se ole ollut viimeaikaisessa julkisessa keskustelussa esillä.
 – Ihmisten kysymys oli, että miksi. Kukaan ei nähnyt mitään järkeä tässä.
 Lisää aiheesta:
 Uudessa-Seelannissa terrori-isku, kahdessa moskeijassa ammuskeltiin –  28-vuotias australialaismies sai murhasyytteen veriteosta
 Tämän tiedämme nyt: Uudessa-Seelannissa tehty yksi viime vuosien pahimmista terrori-iskuista – pääepäilty sanoo olevansa rasisti
 Moskeijaiskun tausta: Uudessa-Seelannissa on kiihkeä maahanmuuttokeskustelu, mutta vähän muslimeja ja tiukat aselait
 "Hän otti uuden aseen ja tulitus jatkui taas"– Christchurchin iskujen silminnäkijät kertovat videolla hyökkäyksistä

Christchurchissa asuvat suomalaiset kuvaavat tunnelmaa: Kuin Suomessa ensimmäisen kouluampumisen jälkeen


Summary: Pääjohtaja Rehn pelkää, että rahapolitiikalla ei voida enää vaikuttaa talouden kehitykseen yhtä tehokkaasti kuin ennen.

European Commissioner for Economic and Monetary Affairs and the Euro

Maailmantalouden näkymät heikentyivät viime vuonna, kun  kauppasotien  ja protektionismin uhka alkoi nakertaa ihmisten luottamusta. Yleistä epävarmuutta ovat lisänneet myös  Kiinan kasvun hidastuminen  ja brexit.
 Maailma on muuttunut tavallisten lainanottajienkin näkökulmasta. Viime vuodet he ovat päässeet nauttimaan  poikkeuksellisen matalista koroista , jotka eivät ole palanneet entisille tasoilleen vuoden 2008 finanssikriisin jälkeen. Euroalueella on pitkään eletty nollakorkojen aikaa.
 Myös kuluttajahintojen nousu eli inflaatio on laahannut poikkeuksellisen sitkeästi Euroopan keskuspankin tavoitetta jäljessä.
 "Perusoletukset ovat menneet uusiksi"
 Suomen Pankin pääjohtaja  Olli Rehn  ehdottaa, että Euroopan keskuspankin neuvosto uudistaisi  rahapoliittista strategiaansa  "uusimman taloustieteellisen tutkimuksen ja muuttuneen rahapolitiikan toimintaympäristön valossa".
 – Aika monet perusoletukset ovat joutuneet kyseenalaisiksi 10–15 vuoden aikana, sen jälkeen kun rahapolitiikan strategiaa on viimeksi päivitetty. Monien työvälineidemme tehoa pitäisi arvioida uudestaan, Rehn sanoo.
 Neuvosto on EKP:n ylin päättävä kokoonpano, johon kuuluvat kaikki 19:n eurovaltion keskuspankkien pääjohtajat ja kuusi johtokunnan jäsentä.
 Tilanne on rahapolitiikan näkökulmasta nyt vaikea siksikin, että tulevina vuosina euroalueen  bruttokansantuote  kehittyy heikommin kuin tähän asti on laskettu.
 – Kannan huolta siitä, millä tavalla rahapolitiikka kykenee saavuttamaan hintavakaustavoitteen, Rehn kertoo.
 "Matalien korkojen aika voi olla pitkä"
 Rehnin mielestä suunnitelmia pitäisi uudistaa, koska matalien korkojen ajasta voi tulla hyvinkin pitkä. Esimerkiksi sijoittajat markkinoilla ennakoivat korkojen nousevan aikaisintaan ensi vuoden lopussa.
 Jos taloustilanne heikkenisi selvästi, keskuspankki ei pystyisi elvyttämään taloutta korkoja laskelmalla.
 Toinen ongelma nykytilanteessa on keskuspankin vinkkelistä, että taloudellinen toimeliaisuus ei enää kiihdytä hintojen nousua samalla tavalla kuin ennen finanssikriisiä.
 – Sen takia olisi tärkeää, että Euroopan keskuspankki ja koko eurojärjestelmä arvioisivat uusimman tutkimustiedon valossa, millä tavalla hintavakaustavoitteet parhaiten saavutetaan, ja miten se osaltaan sitten tukee reaalitalouden kehitystä eli kasvua ja työllisyyttä.
 Rehnin mielestä perussopimuksiin kirjattua hintavakaustavoitetta ei tarvitse muuttaa. EKP:n rahapolitiikan päätavoite on turvata rahan arvo. Se tehdään pitämällä kuluttajahintojen nousu vajaassa kahdessa prosentissa.
 "Tarvitaan tutkimusohjelma"
 Avainkysymys on se, millä rahapoliittisilla  keinoilla  inflaatiota hillitään.
 – Niin moni asia on muuttunut [tavoitteiden kirjaamisen jälkeen], että se heijastuu myös siihen, miten meidän työkalumme vaikuttavat rahapolitiikan kautta. Esimerkiksi työllisyyden ja inflaation välinen riippuvuus on selvästi muuttunut.
 Rehn ei vielä ota kantaa siihen, millaisia uusia työkaluja tarvitaan. Hän mainitsee esimerkkinä EKP:n velkakirjojen osto-ohjelmat, joita on tähän asti käytetty valtionlainojen ostamiseen – voisiko niitä käyttää johonkin muuhun.
 – Olennaista on muodostaa yhteinen näkemys siitä, miksi rahapolitiikan teho on mitä ilmeisimmin heikentynyt, Rehn sanoo. Näkemykseen päästäisiin Rehnin mielestä laajalla tutkimusohjelmalla, johon euromaiden keskuspankit osallistuisivat.
 "Tulevien päättäjien asia"
 Esitys EKP:n strategian muuttamisesta on harvinainen kannanotto Suomen Pankista.
 Rehn kertoo saaneensa ehdotukselleen "sekä vasta- että myötäkaikua" EKP:n neuvostossa. Hän uskoo, että strategiaa aletaan arvioida uudelleen, kun aika on kypsä.
 – Se on myös EKP:n tulevien päättäjien asia, eikä se välttämättä ihan hetkessä lähde liikkeelle.
 Suomen toisen suuren eläkeyhtiön, Varman, toimitusjohtaja  Risto Murto  otti kantaa Rehnin ja Suomen Pankin aloitteeseen Twitterissä:
 Aiheesta lisää:
 EKP linjasi asuntovelallisille lisää kissanpäiviä
 Linkki Olli Rehnin kirjoitukseen rahapolitiikan strategian uudistamisesta
 Analyysi: EKP piti ohjauskoron nollissa – asuntovelallisten kulta-aika jatkunee ainakin tämän vuoden

Maailma muuttui, keskuspankit ovat jääneet jälkeen – Suomen Pankin Olli Rehn haluaa uudistaa rahapolitiikan työkalupakkia