Summary: Syksyllä 1944 yli 700 suomalaista joutui pakenemaan kotimaastaan Pohjanlahden yli erittäin salaisen operaation, Stella Polariksen, vuoksi. Tämä on Espanjaan päätyneen Hallamaan perheen tarina.

Ruotsin puolustusvoimien radiotiedustelu (FRA)

Fuengirolan rantakadulla kohoaa vieriviereen rakennettujen hotellien rivistö.  Hannu Hallamaa  kaartaa Rafaelin aukion lähettyville ja huikkaa paikallisille taksikuskeille tervehdyksen:  buenos días . Hallamaa on nähnyt hotellien rakentumisen ja sen, kuinka turistit alkoivat hiljalleen löytää aurinkoisen Andalusian.
 – Ai mikä on muuttunut? Ihan kaikki!
 Mies katsoo lapsuudesta tuttua maisemaa. Hän aloittaa uskomattoman tarinansa. Miten ihmeessä suomalainen perhe löysi tiensä Espanjan aurinkoisimpaan ja vielä tuntemattomaan kolkkaan 1940-luvun lopussa?
 Syksyllä 1944 kotimaan hylkääminen oli ainoa vaihtoehto. Isä ja yli 700 muuta tiesivät liikaa.
 Reino Hallamaa Suomen armeijan Päämajan viestikeskuksessa. Mikkelissä sijainneen viestikeskuksen peitenimi oli Lokki.  SA-kuva
 Aamuhämärän turvin Pohjanlahden yli
 Hannu Hallamaan isä, eversti  Reino Hallamaa  ja hänen kollegansa  Aladár Paasonen  olivat keskeisessä roolissa, kun radiotiedustelu aloitettiin Suomessa vuonna 1927.
 Reino Hallamaan kehittämä tiedustelutaito antoi Suomelle etulyöntiaseman talvisodan mottitaisteluissa Laatokan Karjalassa ja Raatteentiellä. Olipa hänellä näppinsä pelissä myös siinä, että saksalaiset saivat syyskuussa 1942 tiedon liittoutuneiden suursaattueesta ja upottivat 13 rahtilaivaa, joiden lastina oli muun muassa panssarivaunuja ja lentokoneita.
 Majuri Reino Hallamaa Helsingin Rautatientorilla 1940. Hallamaa syntyi Tampereella 1899 ja vietti nuoruusvuotensa Raumalla.  SA-kuva
 Syyskuussa tuli tarkalleen 75 vuotta siitä, kun Hallamaat siirtyivät Ruotsiin osana  Stella Polaris  -operaatiota. Suomen tiedustelukalustoa vietiin turvaan tiedustelun jatkamiseksi siltä varalta, että Suomi miehitettäisiin.
 Reino Hallamaan raskaana oleva  Brita -vaimo haettiin pariskunnan vuokra-asunnosta kapsäkkiensä kera autolla Närpiöön, josta hän matkasi aamupimeän turvin laivalla Pohjanlahden yli länsinaapuriin. Vain pari päivää aiemmin Suomi oli allekirjoittanut Moskovassa rauhanehdot ja jatkosota päättyi.
 Hallamaat eivät olleet ainoita lähtijöitä. Puulaatikoihin pakatun tiedustelukaluston, koodien ja arkiston mukana laivat veivät yli 700 tiedusteluun osallistunutta perheineen. Ruotsissa oli oletettu, että maahan tulee korkeintaan muutama kymmenen tiedustelujohtajaa. Stella Polariksen väki, stellistit, eivät halunneet riskeerata jättämällä taakseen ketään panttivangiksi kelpaavaa.
 Kaluston, arkiston ja tiedustelijoiden avulla vastarintatoimintaa olisi voitu sissisotatilanteessa johtaa Ruotsista käsin. Niin ei kuitenkaan käynyt.
 Viestikeskus toimi Mikkelissä Naisvuoreen louhitussa luolassa jatkosodan aikana 1941–1944. Miehet tutkivat karttaa. Kuvassa toisena oikealta Reino Hallamaa. SA-kuva
 Neuvostoliiton vakoilun jatkaminen Ruotsin maaperältä käsin kiellettiin, koska maan puolueettomuutta ei haluttu vaarantaa.
 Ruotsin tiedustelu (FRA) palkkasi pienen joukon suomalaisia radiotiedustelijoita, jotka saivat Ruotsin passit ja uudet identiteetit. Sota- ja ilmailuhistorian asiantuntija  Carl-Fredrik Geust  kertoo, että suomalaisilta vaadittiin työaikana ruotsin puhumista, sillä sen uskottiin ehkäisevän polemiikkia suomalaisten ja ruotsalaisten välillä.
 Kaikki eivät joko saaneet tai suostuneet ottamaan vastaan Ruotsin passia.
 Suurin osa stellisteistä palasi takaisin kotiin kaikessa hiljaisuudessa talvella 1944–1945.
 Johtohahmoille se ei ollut vaihtoehto.
 Valtiollinen poliisi ja Neuvostoliiton tiedustelupalvelu kintereillä
 Hallamaa ja Aladár Paasonen kävivät kauppaa Aston-hotelliin piilotetuista tiedustelulaitteistoista ja -aineistosta muun muassa Ruotsin, Yhdysvaltojen, Saksan, Japanin ja Iso-Britannian kanssa. Aineistoa mikrofilmattiin hotellin kellarissa.
 Kaupankäynnin tarkoituksena oli aluksi rahoittaa lähes tuhannen stellistin oleilu vieraassa maassa ja mahdolliset jatkotoimet, jos Ruotsin kanta stellistien piilotteluun muuttuisi.
 Tieto Ruotsissa piilottelevista karkulaisista levisi suusta suuhun, mutta myös lehdissä.
 Tuli meren yli matkanneen Brita Hallamaan aika synnyttää. Hannu Hallamaa syntyi Tukholmassa toukokuussa 1945 autuaan tietämättömänä siitä, että perheen tulevaisuus oli jälleen vaarassa. Neuvostoliitto hiillosti Ruotsia palauttamaan stellistit kotimaahansa.
 Hallamaan ja Paasosen kaupankäynti kuumensi tunteita Suomessa, koska sen nähtiin vahingoittavan Suomen etuja.
 Robert Brantberg  kertoo kirjassaan  Tiedustelueversti Hallamaa – Voiton avaimet,  että toiminnan arvioitiin myös vaarantavan Suomen ja Ruotsin suhteet ja olevan samalla poliittista toimintaa. Myös amerikkalaisten kerrottiin raivostuneen stellistien yhteydenpidosta japanilaisiin. Pian kävi selväksi, ettei enää Ruotsikaan ollut stellisteille turvallinen.
 Kommunistinen valtiollinen poliisi ja Neuvostoliiton tiedustelupalvelu olivat operaatioon osallistuneiden kintereillä. Tiedustelijoiden palauttaminen Suomeen ja sitä kautta Neuvostoliiton armoille oli todellinen uhka.
 Molotovin uhkaus
 Hallamaat päätyivät Ruotsista Ranskaan Châteu de Belloy -linnan suojiin ja Ranskan tiedustelun palvelukseen.
 Sinä aikana Hallamaan perheeseen syntyi toinen poika,  Patrik . Perhe ehti viettää Ranskassa lähes kaksi vuotta ennen kuin Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov esitti ranskalaisille vaatimuksen suomalaisten sotilaiden palauttamisesta.
 Neuvostoliitossa oli saatu vihiä, että Ranskan viranomaiset piilottelevat suomalaisia sotarikollisia.
 – Siksi meidät lähetettiin ranskalaisten miehittämään saksalaiseen kaupunkiin. Siten Ranskassa pystyttiin vastaamaan Molotoville, että stellistit, suomalaiset sotarikolliset, eivät enää ole Ranskanmaalla, Hannu Hallamaa kertoo.
 Stellistejä perheineen painostettiin silti jatkamaan edelleen matkaansa. Heidän turvallisuudestaan ei ollut vieläkään takeita.
 Paasosen ja Reino Hallamaan tiet erosivat ja Paasonen jatkoi työtään Yhdysvaltain tiedustelupalvelun palveluksessa ja muun muassa haastattelemalla Länsi-Saksan loikkareita.
 Ei sanaakaan sodasta
 Hallamaat saivat tiedon Espanjan diktaattorin  Francisco Francon  aikeesta avata kulkuyhteydet Espanjan ja muun Euroopan välille. Perhe muutti Andalusiaan loka–marraskuussa 1947.
 – Paikallisen attasean, eli lähetystöavustajan, mukaan Madrid oli maailmansodan ja sisällissodan jälkeen poliittisesti hyvin epävakaa paikka asua. Hän ehdotti, että siirtyisimme etelään – Málagaan. Se oli attasea Unto Ivaskan mukaan rauhallinen kolkka, jossa oli maailman paras ilmasto, Hannu Hallamaa kertoo.
 Rauhaa kaipasi myös sotaisat ruuhkavuodet elänyt Reino Hallamaa.
 Marbellassa rannalla vuonna 1948. “Ennen tuloamme Torremolinokseen asuimme Marbellassa pienessä huvilassa meren rannalla. Leikin rantahietikolla espanjalaisten kalastajapoikien kanssa. Siitä espanjan kielenkin oppiminen lähti liikkeelle. Taustalla on kalastajavene.” Hannu Hallamaan kotialbumi
 Hallamaat asettuivat aloilleen ensin Marbellaan ja sitten pidemmäksi aikaa Torremolinoksen kylään vasta valmistuneeseen taloon. Brittiläiset ja ranskalaiset matkailijat löysivät kylän lomakohteekseen vasta 50-luvulle käännyttäessä, joten kalastajakylä oli vielä köyhä ja hiljainen.
 Hannu, Patrik ja Brita-äiti Marbellan rannalla vuonna 1948. Hannu Hallamaan kotialbumi
 Espanjassa Hannu ja Patrik saivat vielä pikkusiskon sekä -veljen.
 – Tuossa vaiheessa elämää en tietenkään tajunnut, millaista kiertolaiselämää se oli. Ei silloin ollut tajua siitä, että olemme vieraassa maassa ja erikoisissa olosuhteissa. Se oli meille normaalia. Aina kun tulimme jonnekin, niin se oli meidän kotimme. Sillä siisti, Hallamaa sanoo.
 Vuonna 1949 Torremolinoksessa. Noin 4-vuotias Hannu pitää polkupyörän kahvasta ja Patrik on selin. Attasea Unto Ivaska tuli tapaamaan Hallamaan perhettä. Taustalla näkyy koti, jossa he asuivat pari vuotta. Talo on edelleen pystyssä. “Olen parkkeerannut monesti talon eteen ja todennut, että tuossa kotimme oli”, Hallamaa kertoo. Hannu Hallamaan kotialbumi
 Kotona ei puhuttu sanaakaan sodasta, tiedustelusta saati pakomatkasta. Kotikielenä puhuttiin suomea.
 – Isä seurasi vanhoja perinnetietoja, joiden mukaan uuteen paikkaan saapuessa pitää hankkia maata viljelyyn tai karjanhoitoon. Torremolinoksessa oli talvisin paljon suolasumua, eikä se siksi se ollut maanviljelijän kannalta hyvä alue.
 Hän osti maatilan Churrianan kylästä, joka sijaitsee Málagan lentokentän ja Torremolinoksen välimaastossa.
 – Tänä päivänä se on ihan lähellä lentokentän kiitorataa, Hannu Hallamaa kertoo.
 Pelto täynnä neilikoita
 Entisestä everstistä tuli perunaa, maissia ja salaattia kasvattava maanviljelijä.
 Myöhemmin hän matkusti Hollantiin, tutustui neilikanviljelyyn ja hankki pistokkaita. Viljelyn päästyä vauhtiin kauppa kävi hyvin ja Hallamaat perustivat oman kukkakaupan.
 Espanjalaiset ihmettelivat pellavapäistä suomalaispoikaa. Hannu Hallamaan kotialbumi
 Kirjassa  Tiedustelueversti Hallamaa – Voiton avaimet  kerrotaan, että perheen neilikat saivat kunniamaininnan Madridin suuressa kukkanäyttelyssä 1950-luvun puolivälissä. Kun Etelä-Ranskaan iski halla ja alueen neilikkaviljelmät tuhoutuivat, Hallamaiden kukat tekivät kauppansa Ranskaa myöten.
 Koko lapsuutensa ajan Hannu Hallamaa kuvitteli isänsä olevan maanviljelijä. Totuus oli toinen, sillä 16-vuotiaasta saakka armeijan harmaissa palvellut Reino Hallamaa opetteli viljelyn kantapään kautta alkuvuosinaan Espanjassa.
 Churrianan koti vuonna 1954. Maisemakuva on otettu vuorilta. “Siinä näkyy valkoinen kotimme. Talon ympärillä on neilikkaistutuksia ja kasvihuoneita. Kuvassa näkyy myös kasteluallas ja talon pihalla palmu.” Hallamaiden vuonna 1953 perustettu kukkakauppa sijaitsi Málagan kaupungissa paikassa, joka sai nimekseen Plaza de las flores, kukka-aukio. Hannu Hallamaan kotialbumi
 Hallamaat myivät neilikoita siihen saakka, kun kukat olivat kuluttaneet maan ja köyhdyttäneet sen luonnollisista ravinteista. Kun viljelyä ei voitu enää jatkaa, isä alkoi rakentaa taloja. Niistä ensimmäisiä oli perheen vuonna 1962 valmistunut uusi kotitalo.
 Hallamaat lentokentällä vuonna 1952. Málagan lentokentän rakennus oli käytännössä huvila siihen saakka, kun kenttä muuttui kansainväliseksi lentokentäksi. “Kuvassa perheemme odotti Unto Ivaskaa, kaupallista attaseaa, vierailulle. Kuva on minulle hyvin rakas.” Hannu Hallamaan kotialbumi
 Sen rakentamisen aikaan Hannu Hallamaa oli Suomessa käymässä koulua, sillä vuodet espanjalaisessa nunnaluostarissa ja sittemmin munkkien opetuksessa eivät olleet sitä, mitä perhe toivoi.
 – Kävi ilmi, että munkkien pääasiallinen tehtävä minun kohdallani oli käännyttää minut protestanttisesta uskonnosta katolilaiseksi. Silloin vanhemmat tulivat tulokseen, että jos he eivät tee jotain, meistä kaikista lapsista tulee espanjalaisia ja unohdamme Suomen.
 Hallamaa lähti Suomeen sisaruksista ensimmäisenä, vuonna 1955.
 Ikimuistoinen lentomatka ja chateubriand
 Hän ja Reino-isä lensivät Málagan sotilaskentältä Madridiin ja sieltä edelleen Barcelonaan.
 Mallorcalla vastassa oli jyväskyläläisten Karhumäen veljesten, KAR-AIRIN, ensimmäinen turistilento, joka toi suomalaisia lomailemaan Espanjan saaristoon. Isä hyvästeli poikansa ja luotti hänet ystäviensä mukaan. Ennen Suomea oli vielä kaksi etappia.
 Ranskassa Marseillessa 9-vuotiaan pojan lautasella köllötti chateubriand, mehukkain sisäfilepihvi, jota hän oli siihenastisen elämänsä aikana maistanut.
 Koulupoika istui satamaravintolassa lentohenkilökunnan pöydässä ja ihmetteli kaikkea matkalla kokemaansa: Miltä tuntuikaan lentää vuoristojen solissa, istua turistikoneen ohjaimissa ja hyppiä tyhjän DC3-lentokoneen penkiltä toiselle! Nähdä Hampuri!
 Hannu lähdössä Suomeen keväällä 1955. “Jotta Suomen-matka sujuu herrasmiesmäisesti, vanhemmat teettivät minulle puvun räätälillä. Silloin Aurinkorannikolla ei ollut vaatekauppoja tai supermarketteja. Ennen lähtöä otimme kuvan parhaan kaverini Cristobalin kanssa.” Hannu Hallamaan kotialbumi
 Matkanteko oli hidasta, koska kone ei jaksanut nousta Alppien yli ja polttoaine ei riittänyt pitkälle rupeamalle.
 Koneen laskeutuessa Suomen kamaralle Hannu Hallamaa puristi kädessään tätinsä kuvaa. Hänet oli helppo tunnistaa. Kentällä ei ollut ketään muuta vastassa tyhjää konetta. Iltateellä hän kuuli tarinan, joka selitti sen, miksi poika oli syntymänsä jälkeen asunut neljässä maassa.
 – Tätini mies tiedusteli, mitä everstille kuuluu. Minä en edes tiennyt, mitä sana eversti tarkoittaa.
 Suomen sukulaiset kertoivat koko tarinan.
 Hannu matkasi Helsingistä Sysmään, jossa hän vietti aluksi neljä talvea tätinsä hoivissa ja matkasi kesäksi Espanjaan. Perheen muiden sisarusten koulunkäynnin alkaessa Hallamaat ostivat Sysmästä talon, johon äiti Brita muutti lasten kanssa.
 1960-luvulla Reino Hallamaan sotarikossyytteet kumottin ja hän pystyi vierailemaan Suomessa aina kun rakennustoiminnaltaan ehti.
 Joulu Sysmässä vuonna 1963. “Olemme “koulukodissa”, jonka isäni oli ostanut. Se oli vanha maanviljelystila, jonka pellot oli vuokrattu enolleni. Asuimme Ihananiemen tilaa ja kävimme sieltä käsin koulua Sysmän yhteiskoulussa.” Hannu Hallamaan kotialbumi
 Karhumäen veljesten lentotoiminta Suomen ja Espanjan välillä mahdollisti perheen liikkumisen pohjoisesta etelän lämpöön kesäksi.
 Vuonna 1964 Hannu Hallamaa aloitti armeijan Lappeenrannassa ja sen jälkeen vuoteen 1968 hän opiskeli virvoitusjuomien tekemistä ja markkinointia Mallasjuoman tehtaalla.
 Elokuussa 1968 Hallamaa palasi takaisin Espanjaan auttamaan isäänsä rakennustyössä.
 Matkailu kasvoi ja Keihänen loi imperiuminsa yöelämään
 Suomi-turismi alkoi kasvaa räjähdysmäisesti 70-luvulla ja Aurinkomatkat tarvitsi kielitaitoisia oppaita, joilla oli paikallistuntemusta.
 – Äijällä kuin äijällä oli taloudelliset mahdollisuudet matkustaa Espanjaan, Italiaan, Kreikkaan ja tällä tavalla tutustua Välimeren maihin.
 Perhekuva vuodelta 1962 . “Istun hevosen selässä. Äitini silittää hevosta ja pikkusiskoni Meri on polvillaan koiramme kanssa. Isä katsoo Patrikin rakentamaa lennokkia. Kuva lähetettiin sukulaisille joulutervehdyksenä.” Hannu Hallamaan kotialbumi
 Vielä 1970-luvun alussa diktaattori Francisco Francon kädenjälki näkyi Espanjassa voimakkaasti. Francon valtakausi Espanjassa kesti lähes 40 vuotta ja häntä pidetään yhä yhtenä Euroopan historian  raakalaismaisimmista yksinvaltiaista .
 Hallamaa sen sijaan arvioi Francoa myönteisesti.
 – Vaikka poliitikot tänä päivänä haukkuvat häntä pahaksi mieheksi, hän teki Espanjasta poliittisesti rauhallisen maan. Siksi turistit uskalsivat tulla tänne: ruoka oli hyvää ja halpaa, aurinko paistoi ja varsinkin 70-luvulla ihmiset tykkäsivät Espanjan yöelämästä, johon Keihäsmatkojen Kalevi Keihänen loi imperiuminsa.
 Hallamaan mukaan ne olivat turismin osalta Espanjan kultavuosia. Suomalaisten rohkaistuminen matkailuun oli huikeaa seurattavaa.
 Hannu Hallamaa Málagan lentokentällä. Hannu Hallamaan kotialbumi
 Myös Reino Hallamaa ahersi turistien viihtymisen eteen ja sai samalla kaivattuja terveisiä Suomesta.
 – Kun lennolla tuli vanhoja sotakavereita, eläkkeellä olevia upseereita, isä kävi hotellissa tapaamassa heitä.
 Siten hän päivitti puuttuvat tiedot siitä, miten Suomi oli sodan jälkeen kehittynyt.
 – Postin kulku oli niihin aikoihin varsin huonoa, mutta Karhumäen veljesten koneessa tulivat aina Helsingin Sanomat ja Uusi Suomi. Niiden kautta isä pysyi kartalla Suomen uutisista, Hannu Hallamaa kertoo.
 Piipahtipa Andalusiassa myös vanhoja stellistejä.
 "Ei ole syytä lähteä kotoaan pois"
 Reino Hallamaa kuoli vuonna 1979 ja Brita Hallamaa 10 vuotta sitten, vuonna 2009.
 Lapset perivät isänsä aloittaman yritystoiminnan ja rakensivat, myivät ja välittivät 25 vuoden aikana satoja koteja uusille omistajille. Aurinkorannikolle muuttaneet suomalaiset tarvitsivat myös saunoja.
 Nykyään turismi on vakiintunut. Ihmisiä tulee ja menee joka viikko tuhansittain.
 Aurinkorannikolla vakituisesti asuvien suomalaisten tarkistettu määrä oli vuonna 2017 noin 20 500.
 Aurinkorannikolla asuva Hannu Hallamaa muistelee lapsuusvuosiaan lämmöllä. Yksi rakkaimmista muistoista on ensimmäinen matka Suomeen jyväskyläläisten Karhumäen veljesten lentokoneen kyydissä. Niko Mannonen / Yle
 Suomesta Espanjan Aurinkorannikolle  muuttaa vuosittain  noin 100 henkilöä, joista puolet kirjautuu asumaan Espanjaan pysyvästi. Palvelut hammaslääkäristä kouluun ja kampaamosta kahvilaan löytyvät suomen kielellä. Lisäksi suomalaisväestöllä on omia kerhoja, yhdistyksiä, harrasteseuroja, kuoroja ja kaikkea, mitä kuvitella saattaa.
 Eivätkä suomalaiset ole ainoita auringon perässä muuttavia.
 Hannu Hallamaa on yksi alueen pitkäaikaisimmista suomalaisasukkaista. Hän ymmärtää niitä, jotka innostuvat tänäkin päivänä pakkaamaan laukkunsa ja rakentamaan elämänsä auringon alle. Vaikka perheen kohtalo oli kova, se kuljetti Hallamaat sinne, missä he viimein saivat rakentaa arkensa uudelleen – rauhassa.
 Kaikki sisarukset asuvat edelleen Espanjassa.
 Tuhannet suomalaiset viihtyvät Aurinkorannikolla pysyvästi. Niko Mannonen / Yle
 – Täällä on tullut oltua yli 70 vuotta, eikä ole syytä lähteä kotoaan pois. Minulla on hyvät kontaktit suomalaiseen siirtokuntaan ja espanjalaisia ystäviä.
 Aurinkorannikon suomalaiset ovat oppineet kääntymään Hannu Hallamaan puoleen remontti- ja rakennusasioissa, työntekijöiden hankinnassa tai kun kielitaitoa tarvitaan juristin kanssa asioimiseen.
 – Tartun helposti pieniin projekteihin, jottei tarvitsisi vain makoilla sohvan pohjalla, Hallamaa kertoo.
 Stella Polariksen ja tiedustelueverstin muisto
 Osa Stella Polariksen materiaalista on edelleen kateissa tai tuhoutunut.
 Mutta tuhosivatko ruotsalaiset materiaalin? Saatiinko se kuvattua ennen tuhoamista? Nämä kysymykset ovat edelleen avoinna, eikä niihin ole saatu varmaa vastausta.
 Kiistatonta on se, että Neuvostoliittoa koskevaa arvokasta tietoa päätyi 75 vuotta sitten Stella Polariksen kautta Ranskan, Britannian, Yhdysvaltain sekä Japanin haltuun.
 Sota- ja ilmailuhistorian asiantuntija Carl-Fredrik Geust kertoo, että sotien jälkeen suomalaiset yrittivät aktiivisesti unohtaa kokemansa ja näin ollen painaa myös koko salaisen tiedusteluoperaation ja siihen osallistuneet maamiehensä unholaan.
 – Aluksi vasemmistolehdet kirjoittivat stellisteistä paenneina sotarikollisina, Carl-Fredrik Geust sanoo.
 Reino Hallamaa oli historioitsija Carl-Fredrik Geustin mukaan erittäin merkittävä henkilö. Hallamaan ansiosta Suomen radiotiedustelu kehittyi ja oli kansainvälisesti erittäin tasokasta. SA-kuva
 Monet ulkomaille asumaan päätyneet stellistiperheet eivät uskaltaneet käydä operaation jälkeen Suomessa vielä pitkään aikaan.
 Tieto lisäsi kansan ymmärrystä siitä, millaisen urakan radiotiedustelijat sodan aikana ja taisteluiden jälkeen tekivät. Ymmärrettävästi kaikkea ei voitu heti tuoreeltaan kertoa koko kansalle.
 – Pikkuhiljaa suurempi yleisö sai kuulla koodien murtamisesta ja salaisista operaatioista sekä siitä, että radiotiedustelu voi antaa ratkaisevan avun esimerkiksi mottitaisteluissa. Myös ilmavoimien lentäjille pystyttiin antamaan tiedustelun avulla tarkempia koordinaatteja, Carl-Fredrik Geust sanoo.
 Operaatio Stella Polariksesta ja Reino Hallamaan vaikutuksesta Suomen tiedustelun kehitykseen on kirjoitettu vuosikymmenten aikana lukuisia teoksia.
 Toimittaja ja kirjailija  Johanna Parikka Altenstedt  on tutkinut kirjassaan  Operaatio Stella Polaris – Suuri suomalainen vakoilutarina  paitsi itse operaatiota, myös perheiden kohtaloita.
 Kirjassa esiintynyt  Pertti Hänninen  kertoi tarinansa myös  Yle Vegalle . Ruotsissa kasvanut stellisti  Einar Hännisen  poika  kiinnostui isänsä salatusta menneisyydestä  ja alkoi selvittää hänen vaiheitaan Stella Polariksessa sekä FRA:n palveluksessa. Hänkin oli luullut isänsä olleen  pelkkä vahtimestari  (Ilta-Sanomat).
 Liikkeellä on myös väärää tai muistinvaraista tietoa.
 Viimeisin teos  Stella Polariksen perintö  (Docendo) julkaistiin lokakuun lopussa. Luettuaan opuksen, Carl-Fredrik Geust joutui puuttumaan hänen  silmiinsä pompanneeseen tietoon  (Helsingin Sanomat), jonka mukaan muumien äiti  Tove Jansson  olisi työskennellyt Suomen salaisessa tiedustelussa. Helsingin Sanomat uutisoi 4. marraskuuta Greustin huomiosta ja  julkaisi kirjailijoiden kommentit kömmähdykseen . Kyseessä oli aivan toinen Tove Jansson. Kustantamo on sittemmin ottanut kirjasta  toisen painoksen , jossa virhe on korjattu.
 Hannu Hallamaa on lukenut kaiken käsiinsä saaman materiaalin isänsä vaiheista.
 – Kaikki se mitä lehdissä ja kirjoissa on kirjoitettu isän vaikutuksesta itsenäisyyteen, on aivan sanoinkuvaamattoman hienoa.
 Carl-Fredrik Geust tuntee myös Reino Hallamaan ansiot.
 – Hän oli erittäin merkittävä henkilö, sillä hänen ansiostaan Suomen radiotiedustelu kehittyi ja oli kansainvälisesti erittäin tasokasta, Carl-Fredrik Geust sanoo.
 Vuonna 1970 Reino Hallamaalle myönnettiin Puolustusvoimien kultainen ansiomitali.
 Robert Brantberg kertoo kirjassaan, että eversti itse arvosti sitä vieläkin enemmän kuin muita kotimaassaan ja ulkomailla saamiaan kunniamerkkejä.
 Eversti palasi pitkältä matkaltaan
 Reino Hallamaa ehti olla haudattuna Espanjassa yli 30 vuotta. Ennen kuolemaansa Brita Hallamaa esitti toiveen. Hän halusi tulla haudatuksi kotimaansa multiin.
 Lapset päättivät, että isä ja äiti ansaitsevat yhteisen viimeisen leposijan. He olivat pitäneet yhtä läpi hurjien koettelemusten. Monen mutkan kautta isän hauta avattiin, ruumis tuhkattiin ja tuhkat siirrettiin Sysmään.
 Vaikka Hannu Hallamaa pitää Espanjaa kotinaan, hän sanoo olevansa aina sydämeltään suomalainen. Niko Mannonen / Yle
 – Tiedusteluosasto sai vihiä, että tuhkat ollaan tuomassa Suomeen. Puolustusvoimat osallistui isoon muistotilaisuuteen.
 Upseerit osoittivat kunnioitusta pitkän matkan jälkeen takaisin Suomen maaperälle palanneelle everstille ja myös Tikkakosken Viestikoelaitos oli mukana siunaustilaisuuden järjestelyissä.
 – Se vahvisti meidän tietoamme siitä, millainen arvostus puolustusvoimilla ja Suomella on ollut isää ja hänen työtään kohtaan. Se lämmitti sydäntä, Hannu Hallamaa sanoo.
 Syksy on saapunut Espanjaan. Mies katsoo taas merelle, joka aaltoilee navakan tuulen voimasta ja vaahtopäät iskeytyvät rantaan. Pian on itsenäisyyspäivä, jota espanjansuomalaiset juhlivat joka vuosi näyttävästi – Hallamaan sisarukset joukossaan. Jaettu juhla vahvistaa sidettä pohjoisiin juuriin.
 – Sisimmässäni olen ehdottomasti – ja sataprosenttisesti – enemmän suomalainen kuin espanjalainen.
 Lue lisää elämästä Aurinkorannikolla:
 Espanjansuomalaiset avasivat päiväkirjansa tunti tunnilta: Videot ja kuvat paljastavat, miltä näyttää karavaanareiden, sapattivapaan viettäjien ja perheiden arki
 Suvi Kauranen joutui Espanjassa kuntapäättäjäksi, jaksoi pönötystä hetken ja sanoi politiikalle adiós – tämän hän oppi: "Olemme vieraana toisessa maassa"
 Hongistot ostivat asuntoauton, laittoivat tyttären rattiin ja lensivät itse perässä – Fuengirolan keskusta tukkeutui karavaanareista
 Britit ostavat Espanjasta kalliita asuntoja saadakseen "kultaisen viisumin" – takaa oleskeluluvan EU-alueelle Brexitin jälkeen
 Lue lisää Suomen radiotiedustelusta:
 Kaukopartiomiehiä, kapinaan nostattajia ja Naton vakoilijoita – tiesitkö tämän Suomen tiedustelusta?
 Punaisten vakoilusta alkanut suomalainen sotilastiedustelu jalostui talvisodassa – Ruotsista viime hetkillä hankituilla radioilla oli tärkeä merkitys
 Yle Areena: Sanomansieppaajia ja koodinmurtajia

Isän salaisuudet veivät Hannu Hallamaan perheen hurjalle pakomatkalle halki sodan runteleman Euroopan – pysyvä koti löytyi kalastajakylästä Espanjasta


Summary: Hoitoapua muusikkopari tarjoaa mielellään, vaikka heillä on itselläänkin on vielä paljon  esiintymisiä.

Muusikkopari  Maarit ja Sami Hurmerinnalla  on kolme lastenlasta. Heistä nuorin, laulaja-lauluntekijä  Janna Hurmerinnan  kesällä syntynyt esikoinen, sai nimen viikonloppuna.
 – Oli kyllä hienot juhlat. Lapsi on aivan valtavan ihana, Maarit Hurmerinta kertoi.
 Pariskuntaa oli pyydetty myös esiintymään juhlassa, mutta he päättivät viettää perhejuhlaa “ihan mummina ja vaarina”. Tosin perheen uusimalle tulokkaalle he ovat “mami ja papi”.
 – Nämä nimitykset tulee siitä, että Jannan mies on ranskalainen, Sami kertoo.
 Maarit tosin muistuttaa, että isovanhempien lempinimet voivat vielä muuttua, kun lapsenlapsi kasvaa siihen ikään, että itse päättää miten heitä kutsuu.
 Isommille lapsenlapsille Hurmerinnat ovat olleet välillä myös ihan vain Sami ja Maarit.
 – Sami on kerran soittanut meidän lapsenlapselle ja sanonut, että vaari täällä moi, niin lapsi on ruvennut nauramaan, Maarit nauraa.
 Hoitoapua isovanhemmat tarjoavat mielellään.
 – Tosin meillä on vaan niin paljon duunia, että ikävä kyllä ihan aina ei olla saatavilla, Maarit kertoo.
 Pariskunta itse sai lapset nuorina. Ensimmäisen lapsen syntyessä Sami oli juuri täyttänyt 20 vuotta ja Maarit oli vain hieman vanhempi.
 Nuorille keikkaileville muusikoille perheen antama tukiverkko oli hyvin tarpeellinen.
 – Samin äiti oli ihan uskomattoman suuri apu meille. Oli valmis auttamaan lähes tulkoon aina, kun me sitä tarvittiin, Maarit muistelee.
 Katso Puoli seitsemän koko lähetys, jossa muusikkopari muistelee uraansa ja kertoo uudesta musiikistaan:

Isovanhemmuus on Maarit ja Sami Hurmerinnalle mieluista – kolmesta lastenlapsesta nuorin sai nimen viikonloppuna


Summary: Uhrien omaiset ovat pettyneitä, kun Hillsborough'n stadionilla kuolleet eivät heidän mielestään saaneet tänäänkään oikeutta.

Britannian urheiluhistorian pahimmalle onnettomuudelle ei löytynyt vieläkään syyllistä. Hillsborough'n stadiononnettomuudessa Sheffieldissä kuoli 30 vuotta sitten 96 ihmistä ja lähes 800 ihmistä loukkaantui
 Tänään Prestonin rikostuomioistuin vapautti stadionin turvallisuudesta vastanneen poliisikomentaja  David Duckenfieldin  syytteistä.
 Nykyisin jo eläkkeellä olevaa, 75-vuotiasta Duckenfieldiä syytettiin törkeän huolimattomuuden aiheuttamista kuolemantuottamuksista, mutta oikeus jätti hänet tuomitsematta.
 Oikeus pui tapausta tällä kertaa kuusi vikkoa. Tuomitsematta jättäminen oli onnettomuudessa menehtyneiden omaisille suuri pettymys.
 – Haluaisin tietää, kuka on vastuussa isäni kuolemasta, sillä joku on, sanoi  Christine Burke  oikeusistunnon jälkeen. Hänen isänsä  Henry Burke  sai surmansa Hillsborough'n tragediassa.
 Lähes sata kuoli – valtaosa rusentui kuoliaaksi
 Hillsborough'n stadiononnettomuus on yksi jalkapallohistorian vakavimmista onnettomuuksista.
 Huhtikuun 15. päivänä 1989 Sheffieldissä sijaitsevalla stadionilla oli alkamassa FA-cupin välieräottelu Liverpoolin ja Nottinghamin välillä.
 Onnettomuus sattui, kun hetki ennen pelin alkua ottelun turvallisuudesta vastannut poliisipäällikkö David Duckenfield päätti avata uloskäyntiportti C:n. Tuossa vaiheessa stadion oli jo täynnä ja valtavat ihmismassat tungeksivat portista sisään.
 Sisällä olleet katsojat jäivät takaa tulevien jalkoihin tai puristuksiin toisiaan vasten tai katsomon aitaa vasten.
 Kuolinsyyraporttien mukaan iso osa surmansa saaneista kuoli tukehtumalla seisoessaan. 94 ihmistä kuoli heti, kaksi myöhemmin sairaalassa. Iso osa kuolleista oli teinejä, lähinnä nuoria miehiä.
 Aluksi syy tapahtumasta vieritettiin katsojien harteille. Katsomoon pakkautuneiden kannattajien syytettiin olleen humalassa. Sittemmin poliisi on myöntänyt onnettomuuden aiheutuneen sen omista virheistä.
 Poliisipäällikkö David Duckenfield ei saanut tuomiota tälläkään kertaa. Bruce Adams / AOP
 Näin oikeusprosessi on edennyt
 Tammikuussa 1990 oikeudellinen tutkinta totesi tragedian syyksi, että tunnelia ei oltu onnistuttu sulkemaan, ja ottelun järjestyksenpidosta vastannut David Duckenfield oli epäonnistunut tilanteen haltuunotossa. Raportti suositteli seisomapaikoista luopumista katsomoissa – suositus otettiin käyttöön kahdessa ylimmässä jalkapallodivisoonassa 1994. Myös katsomon ja kentän välistä poistettiin aidat. Saman vuoden elokuussa valtakunnansyyttäjä luopui rikossyytteistä Sheffieldin jalkapalloseuraa, kaupunkia sekä stadionin turvallisuudesta vastaavia insinöörejä vastaan. Vuonna 2000 Hillsborough'n perheiden tukiyhdistys nosti yksityisen rikossyytteen Duckenfieldiä sekä hänen apulaistaan  Bernard Murrayta  vastaan. Miehiä syytettiin kuolemantuottamuksista ja julkisen viran väärinkäytöksistä. Murray vapautettiin syytteistä, Duckenfieldin osalta valamiehistö ei saanut aikaan päätöstä ja tuomari päätti, ettei häntä pidä asettaa uudelleen syytteeseen - päätös kumottiin kesäkuussa 2018. Vuonna 2009 kerättiin 140 000 nimen vetoomus kaikkien asiaa koskevien viranomaistietojen julkistamiseksi. Parlamentin alahuone päätti julkistaa kaikki 300 000 dokumenttia. Vuotta myöhemmin nimitettiin riippumaton lautakunta käymään lävitse uutta todistusaineistoa. Vuonna 2012 lautakunta julkisti kriittisen raportin, jossa arvosteltiin pelastustoimia ja porttien avaamisesta päättäneitä poliiseja. Joulukuussa 2012 tuomioistuin tyrmäsi alkuperäisen oikeudellisen tutkinnan johtopäätökset. Silloinen sisäministeri  Theresa May  käynnisti uudet poliisitutkimukset. Maaliskuussa 2014 alkoi uusi oikeudellinen tutkinta, ja se kesti ennätykselliset kaksi vuotta. Maaliskuussa 2015 Duckenfield myönsi kuuden päivän kuulemisten jälkeen, että hänen epäonnistumisensa tunnelin sulkemisessa ennen portin aukaisemista oli syynä 96 ihmisen kuolemaan. Huhtikuussa 2016 uusi oikeudellinen tutkinta vihdoin päätyi, ja lopputuloksena on, että uhrien kuolema oli rikos, johon jalkapallofanit eivät olleet syyllisiä, vaan poliisi, stadionin suunnitteluvirheet sekä pelastustoimien viivästyminen. Kesäkuussa 2017 nostettiin syyte David Duckenfieldiä vastaan 95 ihmisen taposta – 96. uhrin taposta ei senaikaisen lain mukaan voinut nostaa syytettä, koska hän menehtyi vammoihinsa vasta myöhemmin. Myös viisi muuta miestä sai syytteen, mm. Sheffieldin jalkapalloseuran entinen klubisihteeri stadionin turvallisuusrikkeistä. Ensimmäinen oikeudenkäynti alkoi 2019 tammikuussa. David Duckenfield kiisti syytteet. Huhtikuussa valamiehistö ei päässyt yksimielisyyteen tuomiosta, syyttäjät nostivat uudet syytteet. Marraskuun 28. päivänä – siis tänään – tulee vapauttava päätös Duckenfieldille.
 Lue myös:
 Hillsborough'n katsomotragedian aikainen poliisipäällikkö välttyi tuomiolta
 Hillsborough 1989 ei unohdu: ex-poliisipäällikkö syytteeseen 95 ihmisen kuolemantuottamuksesta
 Oikeus: Hillsborough'n tragedia ei ollut onnettomuus – 96 jalkapallofania kuoli
 Hillsborough'n jalkapallokatsomoromahdus tutkitaan uudelleen
 Dramaattinen onnettomuus poisti seisomakatsomot Englannissa
 Hillsborough'n katsomokatastrofista 25 vuotta – Britanniassa muistettiin 96 kuollutta

Ei vieläkään tuomiota Hillsborough'n stadionkatastrofista – lähes sata ihmistä rusentui kuoliaaksi 30 vuotta sitten


Summary: Jos jalka menee poikki, työnteko voi silti onnistua. Niin sen pitäisi mennä mielenterveyden sairauksien kanssakin.

Vanhan sanalaskun mukaan vian ei tarvitse olla iso, jos se on päässä. Onneksi se aika alkaa olla ohi, jolloin työpaikoilla mielenterveyden häiriöstä puhuminen onnistui ainoastaan vitsin varjolla.
 Suurin osa Suomen masentuneista käy nimittäin töissä. Monesta ei työpaikalla näe mitenkään, että henkilöllä on ongelmia mielenterveyden kanssa.
 Mutta kyllä mielenterveyden häiriöt työkykyyn vaikuttavat. Ajattelu ei toimi kunnolla, keskittyminen on heikkoa ja myös työinto saattaa olla hukassa. Työkavereidenkaan kanssa ei oikein jaksaisi rupatella.
 Työterveyslaitoksen eritysasiantuntija  Pauliina Mattila-Holappa  sanoi torstaina pidetyn  Terve mieli terveessä työssä  -tilaisuuden yhteydessä, että työpaikkojen esimiehiä askarruttaa eniten, miten työntekijän voinnin voi ottaa puheeksi.
 Se tiedetään, että työuupumuksesta, masennuksesta tai perheen kriiseistä on todella vaikeaa mennä kysymään alaiselta suoraan. Esimiehet eivät useinkaan osaa arvioida, miten huoli pitäisi ottaa esille. Pomoja pelottaa, että aihe menee yksityisasioiden puolelle tai tilanne saattaa jopa pahentua, jos suunsa menee avaamaan.
 Esimies voimaa antamassa
 Lohduttavaa on tietää, että hyvä pomo ei välttämättä tarvitse hyviä puhujan lahjoja. Hyvä peruskysymys on ihan se tuttu ”miten täällä menee?”. Aina kysymyksiä ei edes tarvita.
 Sekin on jo paljon, jos pomo kiinnostunut työntekijöiden hyvinvoinnista ja ymmärtää työntekijöitä. Yleensä esimies ymmärtää, sillä hän on itsekin joskus ollut työntekijä, jolla on ollut työntekijän murheet.
 Olennaista on ymmärtää, että esimiehen toiminnalla on paljon väliä. Hyvä esimies pystyy omalla toiminnallaan auttamaan mielenterveyden kanssa kamppailevaa jatkamaan töissä. Tärkein kysymys voisikin olla, millä tavoin esimies voi auttaa työntekijää.
 Samalla tavalla kuin jalkansa katkaisseelle, myös masennuksesta tai työuupumuksesta kärsivälle ratkaisuksi voi käydä, että työtä muokataan sellaiseksi, että töissä pärjää sairaudesta huolimatta.
 Tavallisimmillaan se voi tarkoittaa, että itse työhön ja tehtäviin tehdään muutoksia. Työntekijälle voidaan antaa myös mahdollisuus pitää useammin taukoja, antaa omaa rauhaa tai mahdollisuus käydä vaikka välillä ulkona lenkillä. Ja sellaisiakin ratkaisuja käytetään onnistuneesti, että työntekijä saa tuoda töihin vaikka koiransa.
 Mikä siellä nyt mättää?
 Pelkkä ajattelu, että masentunut tai työuupunut voisi tehdä vähän huonompaa työnjälkeä, ei oikein toimi.
 Riittämättömyyden kokemus, että ei jaksa tehdä hommiaan kunnolla, kuormittaa työntekijää entisestään. Esimiehen kannattaakin kertoa selkeästi, mikä työ tehdään, mikä jätetään tekemättä ja mikä voidaan mahdollisesti tehdä vähän heppoisemmin.
 Hyvää tarkoittava esimies voi tietysti myös epäonnistua. Jos pomo huomaa jatkuvasti, että työntekijä ei ole sataprosenttisen tehokas ja menee töksäyttämään, mikä on pielessä, ei se tilannetta ainakaan helpota.
 Todellisuudessa sadan prosentin työtehopäivät ovat aika harvassa. Kukaan ei ole aina täydessä iskussa. Ei edes pomo itse.
 Toinen epäonnistumisen ääripää on tilanne, jossa työntekijä voi selkeästi huonosti, mutta kukaan työpaikalla ei kysy, mistä mahtaa olla kyse.
 Puhutaan asioista niiden oikeilla nimillä
 Mielenterveyden häiriöistä puhuminen on nyt hyväksytympää kuin vielä vuosikymmen sitten. Se on johtanut samalla siihen, että myös ihan tavallisesta lyhytaikaisesta alakuloisuudesta kärsivät ovat alkaneet puhua kärsivänsä masennuksesta.
 Niinhän se menee, että se mistä puhutaan, lisääntyy. Esimerkiksi työuupumuksesta ei vuosiin puhuttu juuri ollenkaan. Nyt se on taas kaikkien huulilla.
 Tilanne voi aiheuttaa sen, että työpaikoilla keskustelu mielenterveyden haasteista ei aina pysy aitona. Esimies, joka alkaa ikään kuin vain virkansa puolesta kysyä jatkuvasti työntekijöiden hyvinvointia, ei tunnu aidolta.
 Pahimmillaan työhyvinvointiasioita saatetaan alkaa vatvoa kaiken aikaa ja kaikkialla. Siinä tilanteessa saattaa unohtua, että jaksamisesta ja voinnista puhumisen lisäksi olisi tärkeää puhua myös niistä työpaikan myönteisistä asioista.
 Yksi esimiehen merkittävimmistä tehtävistä on luoda kuvaa työn merkityksellisyydestä. Jokainen työntekijä haluaa tietää, että hänen työpanoksensa on merkittävä osa kokonaisuutta. Työntekijän kannalta ikävin olo tulee tunteesta, että kuka tahansa voi korvata hänet. Se mitätöi ja aiheuttaa arvottomuuden tunnetta.
 Hyvä esimies osaakin luoda arvostavan olon myös työkykyongelmien vuoksi oireileville tai sairastuneille. Hyvällä työpaikalla hyväksytään, että kaikkien työkyky vaihtelee. Ihminen kun ei ole kone.
 Lue myös:   Työhyvinvointi ennustaa yleistä mielenterveyttä – Nyt mielenterveysongelmien vuoksi menetetään 17 miljoonaa työpäivää vuodessa
 Analyysi: Työuupumus on helpoin tunnistaa muualla kuin töissä – jotain on pielessä, jos harrastuksesta on tingittävä työn vuoksi
 Työuupumukselle tulossa kansalliset raja-arvot
 Uutta tietoa johtamisesta: Hyvä pomo antaa palautetta muustakin kuin työn tuotoksista – ”Sinä olet se liima, joka pitää tiimin yhdessä”

Analyysi: Kukaan ei ole joka päivä sataprosenttisesti työkykyinen – pomolle vaikeinta on kysyä työntekijän vointia


Summary: Yhdysvallat palaa neuvottelupöytään Taliban-liikkeen kanssa. Trump uskoo talibanien olevan valmiita tulitaukoon.

Yhdysvaltain presidentti  Donald Trump  matkusti torstaina yllätysvierailulle Afganistaniin. Hän tervehti yhdysvaltalaisjoukkoja kiitospäivän kunniaksi ja tapasi Afganistanin presidentin  Ashraf Ghanin .
 Trump kertoi vierailunsa aikana, että Yhdysvallat jatkaa rauhanneuvotteluita Taliban-liikkeen kanssa. Presidentti sanoi uskovansa talibanien olevan valmiita tulitaukoon.
 Yhdysvaltain konflikti Taliban-liikkeen kanssa on jatkunut jo 18 vuotta. Rauhaa on yritetty solmia lukuisia kertoja.
 Rauhanneuvottelut kaatuivat viimeksi syyskuussa.  Trump keskeytti neuvottelut  sen jälkeen, kun Taliban oli tehnyt Afganistanin pääkaupunkiin Kabuliin pommi-iskun, jossa kuoli amerikkalaissotilas ja 11 muuta ihmistä.
 Trumpin vierailusta ei kerrottu etukäteen turvallisuussyistä. Olivier Douliery / AFP / Lehtikuva
 Trumpin torstainen vierailu kesti kaksi ja puoli tuntia. Hän muun muassa tarjoili kalkkunaa sotilaille ja poseerasi valokuvissa.
 Viime vuonna presidentti tervehti joukkoja jouluaattona Irakissa vaimonsa  Melania Trumpin  kanssa. Tällä matkalla Yhdysvaltain ensimmäinen nainen ei ollut mukana.
 Lue myös:
 Taliban vapautti Afganistanissa yli kolme vuotta panttivankeina pitämänsä professorit vankienvaihdossa
 Yhdysvallat vetäytyy Syyriasta, voiko sama toistua Afganistanissa? Kysyimme asiantuntijoilta: "Maa romahtaisi, jos niin tapahtuisi nyt"
 Talibanin valtaannousu uhkaa pyyhkiä vuosien ihmisoikeuskehityksen – Suomi: "Heidän kanssaan pitää keskustella, mutta kaikkeen ei voida suostua"
 Yhdysvaltojen presidentti Donald Trump sanoo, että rauhanneuvottelut Talibanin kanssa ovat ohi

Trump yllätysvierailulla Afganistanissa – tapasi Yhdysvaltain joukkoja kiitospäivän kunniaksi


Summary: Tämän hetken menestyneimpiin ruotsalaisiin yhtyeisiin kuuluva Ghost antoi Hartwall Arena -konserttinsa yhteydessä haastattelun Yle Uutisille.

Vuonna 2006 perustetusta Ghostista on välillä vaikea sanoa, onko kyseessä lintu vai kala. Yhtye esiintyy naamioituneena ja flirttailee avoimesti satanismilla, muttei ilmeisesti ole täysin vakavissaan.
 Toisekseen, Ghostia pidetään metalliyhtyeenä, mutta sen musiikista löytyy runsaasti sulavia kertosäkeitä ja sokerisia pop-elementtejä. Ei siis ihme, että yhtye teki vuonna 2013 cover-version Abban  I'm A Marionette  -biisistä.
 Kolmanneksi, Ghost ei oikeastaan ole bändi sanan varsinaisessa merkityksessä, vaan muusikko  Tobias Forgen  sooloprojekti, jossa vaihtuvista taustamuusikoita käytetään nimeä Nameless Ghouls eli Anonyymit Demonit.
 Paradokseja ja pohdiskeltavaa Ghostin kohdalla siis löytyy.
 Tobias Forge ja Papa Emeritus.  Tracey Welch / AOP
 Naamiot ovat ja pysyvät
 Suomessa Ghost on kasvattanut suosiotaan vuosi vuodelta. Yhtye on esiintynyt muun muassa Tuska-festivaalilla sekä Metallican ja Iron Maidenin lämmittelijänä, sekä käynyt pistokeikoilla pienemmissä keikkapaikoissa.
 Nyt on jo suurisuuntaisemman konserttipaikan vuoro. Tapaamme Tobias Forgen joitakin tunteja ennen showta Hartwall Arenalla. Forge on ruotsalaiseen tyyliin kohtelias, helppo ja huumorintajuinen haastateltava. Olemus on urheilullinen ja hoikka: tuntuu siltä, että Forgen maskeeraamattomalla siviiliminällä on hyvin vähän yhteistä lavalla riehuvien paholaismaisten hahmojen kanssa.
 – Minulle on mukavampaa muuttua joksikin, joka näyttää rocktähdeltä, ja käyttäytyy kuin rocktähti tavalla, johon oma minäni ei pysty. Toisaalta yhtyeen imago on etabloitunut tällaiseksi, enkä halua sitä kyseenalaistaa.
 – Käytännön syistä haluaisin ehkä tulevaisuudessa muuttaa muutamia naamioitumiseen liittyviä asioita ja tehdä niitä helpommaksi. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, että menisin lavalla tällaisena. Kun katson itseäni peilistä, en näe siellä Ghost -yhtyettä, Forge toteaa.
 Forge luotsasi Ghostia aluperin satanistisena paavina eli Papa Emerituksena, mutta viime vuonna hahmo muuttui sulavasti liikehtiväksi Cardinal Copiaksi, joka ei jääne lyhytikäiseksi alter egoksi.
 – Yleisömme on ottanut Cardinal Copian hyvin vastaan ja pidän hänestä. Copia on tähän mennessä Ghost-saagan värikkäin hahmo – tosin hänen maskinsa voisi olla vielä hieman coolimpi.
 Ghostin ja Forgen henkilöllisyydet olivat pitkään mysteeri, mutta ne paljastuivat pari vuotta sitten oikeusjutun yhteydessä.
 Tobias Forge ja Cardinal Copia -hahmo.  Universal
 Pimeän puolen houkutteleva kutsu
 Ghostin lyriikoissa palvotaan Luciferia, vastataan Saatanan houkuttelevaan kutsuun, kuiskitaan Antikristuksesta ja ollaan muutenkin pimeän puolen ja okkultismin tiheiden ja tummanpuhuvien kudelmien keskellä, toisinaan jopa latinan kielellä.  Il Padre, Il Filio Et Lo Spiritus Malum,  kuten  Infestissumam  -kappaleen jylhissä kuorosovituksissa loitsitaan.
 Tobias Forgen mukaan Saatana käsitetään pop-kulttuurissa – ja Ghostin lyriikoissa – hieman eri tavalla kuin esimerkiksi Raamatussa.
 – Abrahamilaiset uskonnot perustuvat kontrolliin. Saatana taas edustaa pop-kulttuurissa aivan vastakkaisia asioita. Käsitys siitä, että paholainen edustaa pahuutta, ei oikein innosta minua. Muistan historiasta hyvin vähän pahoja asioita, joita on tehty  paholaisen  nimissä. Jos ajatellaan asioita, jotka ovat aiheuttaneet ihmiskunnalle tuskaa ja epätoivoa, on niitä useimmiten tehty  hyvyyden  nimissä. Lisäksi aika moni tapaamani Jumalaa pelkäävä kristitty – eivät tietenkään kaikki – on ollut aika kamala ihminen.
 – Paholainen merkitsee minulle rock'n'rollia, elokuvaa, vapautta ja huumoria. Paholainen on ollut uskollinen seuralainen valtaosan elämästäni sekä oppaana, mentorina että symbolina.
 Ghostin visuaalinen ilme pohjaa vahvasti myös katolisen kirkon kuvastoon. Yhtyeen lavarekvisiitta imitoi keskiaikaisen katedraalin korkeita pylväitä ja lasimaalauksia, jotka on tietenkin toteutettu enemmän tai vähemmän rienaavalla tavalla.
 – Katolisen kirkon estetiikan tehtävänä on olla vaikuttavaa ja näyttää pelottavalta pienen ihmisen näkökulmasta. En yhtään ihmettele, että joskus muinoin ihmiset saattoivat ajattella, että katedraalit olivat Jumalan tai jonkun yliluonnollisen voiman rakentamia.
 – Meidän konseptimme on vähän samanlainen. Olemme rakentaneet kirkon, ihmiset tulevat paikalle, osallistuvat rituaaliin ja heillä on juhlallinen olo. Ainoa ero tässä on se, että monet uskonnot ovat saaneet ihmiset tuntemaan olonsa ahdistuneeksi, minä taas toivon, että meidän yleisöllämme on hyvä fiilis.
 Ghost esiintymässä Yhdysvalloissa tämän vuoden toukokuussa.  AOP
 Kaikkiin maihin Ghostilla ei ole asiaa
 Musiikillisesti Ghost on katsellut aina taaksepäin. Yhtyeen soundeissa kaikuvat 60- ja 70- luvun okkultistinen rock ja Black Sabbathin kaltaiset yhtyeet.
 – Minulla on aina ollut tietynlainen arkeologinen lähestymistapa musiikin kirjoittamiseen, mutta yritän sekoittaa asioita toisiinsa niin, että ne kuulostavat uusilta, mielenkiintoisilta ja maukkailta.
 – Ghostin musiikissa saattaa olla yhtymäkohtia siihen, mitä esimerkiksi Alice Cooper ja King Diamond ovat tehneet, mutta kyse ei ole samasta skenestä. Pidän siitä, että kuljemme ikään kuin omassa ympyrässämme.
 Tällä hetkellä viidettä albumiaan valmisteleva Ghost on yksi Ruotsin kuumimpia vientituotteita, jolla tosin imagonsa puolesta ei ole menemistä kaikkialle maailmaan. Viimeksi yhtye koki negatiivista asennetta hieman konservatiivisemmalla paikkakunnalla Yhdysvalloissa.
 – Jos menisimme soittamaan esimerkiksi Lähi-itään tai tiettyihin Aasian maihin, siitä syntyisi ongelmia. Siksi emme niin tee. Emme halua tuhlata ihmisten aikaa siihen, että showmme buukataan jonnekin, missä emme loppujen lopuksi saakaan soittaa. Etenkin black metalin parissa, jonka visuaalisesta maailmasta me tulemme, tapahtuu usein tällaista.
 Tobias Forgen mukaan Ghostissa ei kuitenkaan ole kyse provosoinnista tai vastakkainasettelujen hakemisesta.
 – Me haluamme pohjimmiltaan viihdyttää ihmisiä, jotka tällaisista asioista saavat iloa. En minä kierrä esiintymässä tehdäkseni ketään vihaiseksi.
 Tobias Forge Hartwall Arenassa 28.11.  Jussi Mankkinen / Yle

Saatanallisesta paavista sulavaliikkeiseen kardinaaliin: Ghostin Tobias Forgelle paholainen on uskollinen seuralainen, joka symboloi vapautta ja huumoria


Summary: SAK:n puheenjohtajan Jarkko Elorannan mielestä työnantajapuoli on liioitellut työajan pidentämisen vaikutuksia työllisyyteen.

Keskusjärjestöjen tekemä kilpailukykysopimus hiertää tämän syksyn työehtoneuvotteluita. Osapuolet ovat eri mieltä siitä, onko 24 tunnin vuosityöajan pidennys tarkoitettu pysyväksi ratkaisuksi.
 Elinkeinoelämän keskusliiton toimitusjohtaja  Jyri Häkämies  toivoo, että työajan pidennystä jatketaan.
 – Uudistuksella korjattiin Suomen kilpailukykyä, joten miksi omin päätöksin heikentäisimme tätä? Meillä on näkemyseroja siitä, mihin taloustilanteeseen Suomi on menossa. Valitettavasti ennusteet ovat heikkoja, Häkämies sanoo.
 Suomen Yrittäjien toimitusjohtaja  Mikael Pentikäinen  korostaa, että työajoista pitäisi pystyä sopimaan mahdollisimman paikallisesti, koska yrityksillä on erilaisia tarpeita.
 – Tässä tilanteessa on tärkeää, että saadaan tehtyä maltillisia sopimuksia. Sillä on merkittävä vaikutus työllisyyteen, Pentikäinen sanoo.
 Vaikea päätös työntekijöille
 Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestön Jukon toiminnanjohtaja  Maria Löfgren  muistuttaa, että kiky-sopimus oli vaikea päätös monille julkisen sektorin palkansaajille.
 – Työajan pidennys on kohdistunut tehtäviin, joissa toimitaan äärirajoilla. Lähdemme hakemaan siihen hyvitystä, Löfgren sanoo.
 Löfgrenin mukaan kiky-tunteja voisi mahdollisesti käyttää esimerkiksi työhyvinvoinnin edistämiseen.
 SAK:n puheenjohtajan  Jarkko Elorannan  mielestä työnantajapuoli on liioitellut kiky-sopimuksen vaikutuksia työllisyyteen, sillä työajan pidennys on toteutunut vain osittain.
 – Työnantajan puheissa kikyn merkitys on kokoaan suurempi ja siitä on tullut periaatteellinen kysymys. Se ei ole hyvä lähtökohta neuvotteluille, Eloranta sanoo.
 "Lakon uhka vakava asia"
 Kiky-tuntien kohtalo on keskeinen kiistan aihe myös Teknologiateollisuuden ja Teollisuusliiton välisissä  neuvotteluissa .
 Teollisuusliitto ei suostu neuvottelemaan kilpailukykysopimukseen sisältyneiden lisätyötuntien jatkamisesta.
 Jos sovintoa ei synny, edessä ovat  mittavat lakot  9. joulukuuta alkaen.
 SAK:n Eloranta on luottavainen sen suhteen, että sopimus syntyy ilman työtaisteluita.
 – Ratkaisu ehditään kyllä tekemään, kun saadaan vähän painetta neuvotteluihin, Eloranta sanoo.
 Myös EK:n Häkämies toivoo, että tukilakoilta vältyttäisiin.
 – Lakon uhka on vakava asia. Tukilakoilla on merkittäviä negatiivisia vaikutuksia sivullisille, Häkämies sanoo.
 Lue aiheesta lisää:
 Teollisuusliiton Riku Aalto: Kiky-tunnit pois avaussopimuksesta ja kaikista muista
 Lakkosuma kasvaa: Nyt Teollisuusliitto ja Pro ilmoittivat aloittavansa työtaistelut kahden viikon kuluttua – työnantaja: "Lakkoesitykset ovat täysin ylimitoitetut"
 Metsäteollisuus vastaa työntekijöiden joulukuun lakkoon: kuuden päivän työsulku – "Kilpailemme Baltian maiden, Puolan ja Venäjän kanssa"

Kiky-sopimus hiertää edelleen työmarkkinoilla: "Lähdemme hakemaan siihen hyvitystä"


Summary: Naisten muistoksi perustetusta yhdistyksestä tuli myös pelastusrengas, joka auttoi heidän sukulaisiaan ja ystäviään käsittelemään surua.

Nuori mies ei sanonut oikeudessa sanaakaan. Kun hän kääntyi katsomaan itkevää  Kaisa Juntusta , silmät olivat tyhjät.
 – Tuijotin hänen käsiään. Ajattelin, että noiden käsien kautta siskoni on kuollut. Välinpitämätön asenne tuntui hirveältä.
 Oli kulunut reilu puoli vuotta siitä, kun 23-vuotias mies oli surmannut kolme naista ravintolan edustalle Imatralla. Uhrit olivat toimittajat  Katri Ikävalko  ja  Anne Vihavainen  sekä Imatran kaupunginvaltuuston puheenjohtaja  Tiina Wilen-Jäppinen .
 36-vuotias Katri Ikävalko oli Kaisa Juntusen sisko.
 Oikeus tuomitsi miehen syylliseksi kolmeen murhaan. Vankilan sijaan mies määrättiin pakkohoitoon. Juntunen järkyttyi nähdessään miehen ilmeen.
 – Surmaaja hymyili. Tuomio oli hänelle kuin voitto. Ihan kuin hän olisi päässyt tavoitteeseensa.
 Kaisa Juntunen halusi, ettei kukaan joutuisi enää koskaan kokemaan samanlaista tuskaa.
 Kolmoismurhan uhreja muistetaan Imatralla sunnuntaina 1.12. Kuvassa Katri Ikävalkon sisko Kaisa Juntunen ja siskosten äiti Birgit Joronen. Kalle Purhonen / Yle
 Viimeinen sunnuntai
 Kun sisko käynnisti auton ja sanoi Kaisa Juntuselle heipat, kumpikaan siskoksista heistä ei tiennyt, että se olisi viimeinen kerta.
 Oli sunnuntai. Juntusella oli vapaapäivä ja hän oli hoitanut päivän ajan siskonsa 5-vuotiasta poikaa. He olivat rakentaneet yhdessä lumiukon. Ehti tulla pimeä.
 – Katri tuli pihaan iloisena ja nauravaisena kuten aina. Kun he lähtivät siitä, sanoin että ajakaa varovasti.
 Kaisa Juntunen meni sisään jatkamaan pakkaamista. Hän oli saanut siskoltaan lainaan isot matkalaukut, sillä aamulla hän lentäisi tyttärensä ja miehensä kanssa lomalle Teneriffalle.
 Viikon kuluttua siskoa ei enää ollut.
 4.12.2016
 Kun  Jukka Leminen  heräsi kotonaan Imatralla, vaimon puoli parisängystä oli tyhjä.
 Anne Vihavainen oli edellisenä päivänä lähtenyt työkavereidensa kanssa juhlimaan toimittajien pikkujoulua teatteriin Helsinkiin. Hänen oli pitänyt palata yöksi kotiin Imatralle.
 – En ollut yhtään huolissani. Ajattelin, että ehkä olin käsittänyt väärin ja hän oli jäänyt Helsinkiin yöksi, Leminen kertoo.
 Vaimon sukulaistyttö soitti ennen yhdeksää aamulla. Ravintola Vuoksenvahdin edustalla oli ammuttu kolme ihmistä. Anne oli nähty siellä. Onko Anne tullut kotiin?
 Jukka Leminen yritti soittaa vaimolleen. Ei vastausta. Nyt hän huolestui. Anne vastasi aina puhelimeen. Leminen näppäili poliisin numeron. Ei vastausta sieltäkään.
 Hän pyöri hetken levottomana ympäri asuntoa. Sitten aikaan joku ajoi pihaan.
 – Menin katsomaan, onko se taksi vai poliisiauto. Se oli poliisi. Silloin tiesin, että Anne on kuollut.
 Kolmoissurma tapahtui ravintola Vuoksenvahdin edessä. Ravintola vaihtoi surmien jälkeen nimensä. Kalle Purhonen / Yle
 Teneriffalla noin 5000 kilometrin päässä Imatralta Kaisa Juntunen oli lähdössä aamupalalle.Loma miehen ja tyttären kanssa oli jo pitkällä, paluu kotiin odotti parin päivän päässä.
 Etelä-Saimaan toimittajana Lappeenrannassa työskentelevä Juntunen päätti lukea oman lehtensä uutiset ennen aamiaista.
 – En ikinä tee niin lomalla. Nyt tuli jokin ihmeellinen ennakkoaavistus. Pyysin miestä ja tytärtä menemään jo edeltä aamupalalle.
 Imatralla oli ammuttu kolme naista. Juntunen laittoi äidilleen tekstiviestin. Ei kai ketään tuttuja?
 Äiti oli ruokakaupassa puhelin kädessään. Hänen toisen tyttärensä – Katrin – mies oli juuri soittanut ja kertonut uutisen, jota ei voinut edes ymmärtää.
 Kaisa Juntunen sai viestiinsä vastauksen, jossa oli vain yksi sana: "Katri".
 Juntunen soitti heti äidilleen.
 – Toisessa päässä oli kauhea järkytys ja epäusko. Lysähdin hotellihuoneen lattialle. Se oli kuin sähköshokki.
 Aurinko paistoi, muut ihmiset uivat ja nauroivat.  Kaisa Juntunen
 Vasta edellisenä iltana Juntunen oli nähnyt siskonsa Facebookiin laittaman kuvan, jossa tämä hymyili iloisena toimittajien teatterimatkalla Helsingissä. Juntunen olisi itsekin ollut siellä, ellei olisi lähtenyt lomalle Teneriffalle.
 Katri Ikävalko oli hänelle paitsi pikkusisko, myös työkaveri. He työskentelivät saman konsernin lehdissä toimittajina. Ikävalkon kotitoimitus oli Uutisvuoksi Imatralla, mutta hän teki välillä työpäiviään Etelä-Saimaassa Lappeenrannassa.
 Juntunen oli kysynyt Facebookissa, oliko teatteriesitys ollut hyvä. Vastausta ei tullut.
 Perhe sai järjestettyä aikaistetun paluulennon Suomeen, mutta vasta seuraavalle päivälle. Kaisa Juntunen lähetti miehensä ostamaan minipullon konjakkia, koska tv-sarjoissakin tehdään niin.
 – Mieleen tuli ihan ihmeellisiä ajatuksia. Oli aivan absurdia kävellä siellä se yksi päivä shokissa. Aurinko paistoi, muut ihmiset uivat ja nauroivat.
 Jo sinä päivänä Kaisa Juntunen kuitenkin päätti, että näiden kolmen yhteiskunnan rakentajan – kahden toimittajan ja yhden kuntapoliitikon – elämäntyön pitäisi jatkua.
 Kaisa Juntunen ja Jukka Leminen tutustuivat hakiessaan rakkaidensa henkilökohtaisia tavaroita Uutisvuoksen toimituksesta. Kalle Purhonen / Yle
 Kolme vuotta myöhemmin Kaisa Juntunen ja Jukka Leminen istuvat täpötäydessä kahvilassa Imatran keskustassa.
 Vaihdetaan perhekuulumisia, nauretaan ja pohditaan, onko Kaisan tukka keltainen. Oma tytär on värjännyt sen edellisenä päivänä.
 Kaksikko tunnetaan, he saavat iloisia tervehdyksiä ympäri kahvilaa.
 Juntunen lämmittää käsiään kahvikupin ympärillä. Tässä kahvilassa hän kävi välillä yhdessä Katrin kanssa.
 – Katri oli kahvikissa. Välillä tulen tänne ja tilaan latten, koska se oli Katrin suosikki.
 Pöydällä on pino hakemuksia. On se aika vuodesta, kun Juntusen ja Lemisen perustama Valon Vuoksi -yhdistys jakaa apurahansa mielenterveystutkimukseen. Tänä vuonna summa on 5000 euroa. Nyt pitäisi päättää, kuka apurahan saa. Valinnassa ovat apuna psykiatrian alan asiantuntijat.
 Katkeruuteen käpertyminen olisi helppoa. Sen sijaan Imatran kolmoissurman uhrien perheet ja ystävät jakavat joka vuosi apurahan, jotta Imatran tragedia ei enää koskaan toistuisi. Että surmaajan kaltaiset ihmiset saisivat apua ajoissa.
 Pahaa ei kosteta pahalla
 Kolmoissurman uhrien perheet perustivat Valon Vuoksi -yhdistyksen surmien jälkeen.
 – Meillä on ajatus, että pahaa ei kosteta pahalla. Hän oli hirveän sairas, ja tiedon kautta opitaan hoitamaan esimerkiksi väkivaltaisia persoonallisuuksia, toteaa Juntunen.
 – Hänellä ei ollut edes mitään motiivia, hän vain oli sekopää. Jos on pönttö aivan himmeänä, siihen pitää pystyä puuttumaan ennen kuin jotain hirveää tapahtuu, lisää Valon Vuoksi -yhdistyksen puheenjohtajana toimiva Jukka Leminen.
 Vielä kolme vuotta sitten Kaisa Juntunen ja Jukka Leminen eivät edes tunteneet toisiaan.
 Katrin nimen pitäisi olla lasten kokeissa, lehtijutuissa, whatsapp-viesteissä. Missä vain muualla mutta ei siinä.   Kaisa Juntunen
 Arkku oli kaunis, helmenharmaa. Katrin näköinen.
 Kaisa Juntunen sai hoidettua pakolliset asiat. Katri Ikävalkon kaksi pienintä lasta olivat mukana valitsemassa arkkua äidilleen. Siitä tuli riitaa, he olisivat halunneet erilaiset. Tilanne toi pilkahduksen hymyä surun painavan peiton alle.
 – 5-vuotias sanoi, että pistetään äiti puoliksi. Kaiken surun keskellä lapset pitivät elämänkipinää yllä.
 Kaisa Juntunen piipahtaa karkkipaperia muistuttavassa käsityöliikkeessä Imatran keskustassa välillä, koska se oli hänen siskonsa lempikauppa. Kalle Purhonen / Yle
 Terapeutti kävi aluksi Juntusen kotona. Oli vaikea lähteä liikkeelle. Pelastus oli koira, joka oli pakko viedä lenkille. Aina lenkiltä tullessa oli pikkuisen parempi olla.
 Hautausmaalle hän ei halunnut hautajaisten jälkeen mennä. Siskon nimeä hautakivessä oli vaikea katsoa.
 – Sen pitäisi olla lasten kokeissa, lehtijutuissa, whatsapp-viesteissä. Sen pitäisi olla lentolipuissa. Missä vain muualla mutta ei siinä. Suunnittelimme Katrin kanssa ihania matkoja, joista melkein kaikki jäivät toteutumatta.
 Huulipunaa kahvimukissa
 Uutisvuoksen toimituksessa Imatralla Katrin työpiste oli tyhjä. Pöydällä seisoi kahvimuki. Se oli vielä kahvia puolillaan. Mukin reunaan olivat painuneet Katrin huulipunanjäljet.
 Vieressä oli lehtiö muistiinpanoineen. Ihan kuin Katri olisi noussut vain hetkeksi käymään jossakin.
 Kukkia oli valtavasti. Liljojen tuoksu ällötti Kaisa Juntusta. Se leijui ympärillä koko ajan. Kotona kaikki kukat eivät edes mahtuneet maljakoihin, maitotölkeistä piti askarrella lisää.
 Surmattujen toimittajien perheet oli kutsuttu Uutisvuoksen toimitukseen hakemaan pois heidän henkilökohtaiset tavaransa. Kukaan ei ollut tohtinut koskea niihin.
 Kaisa Juntunen halasi Vihavaisen miestä Jukka Lemistä ja tunsi tärinän. Se ei näkynyt ulospäin vaan tuli jostain syvältä sisältä. He kaikki tärisivät. Järkytys oli niin suuri.
 Oli silti hyvä nähdä ihmisiä, jotka olivat samassa tilanteessa.
 – Jukan kanssa juttu alkoi kulkea. Oivalsin, ettei kukaan ole tässä yksin, Juntunen kertoo.
 Tuntui kauhealta, ettei hänestä jäisi mitään.  Jukka Leminen
 Jukka Leminen pohti, miten voisi säilyttää jotain Annesta.
 – Anne ei pitänyt siitä, että ihmisiä kehuttiin heidän kuolemansa jälkeen. Hänen mielestään ihmistä pitää kehua tarpeeksi elämänsä aikana.
 Leminen tiesi, ettei Anne haluaisi hautaa eikä kiveä sen päälle. Vaimon mielestä ihminen oli osa luonnon kiertokulkua, mitään merkkiä ei tarvitse jäädä. Muistolehto olisi hänelle oikea paikka, ja Leminen halusi kunnioittaa sitä.
 – Tuntui kauhealta, ettei hänestä jäisi mitään.
 Jukka Leminen käy muistolehdossa perjantaisin, koska perjantai oli hänen vaimonsa mielestä viikon paras päivä. Kalle Purhonen / Yle
 Juntusella oli samanlaisia ajatuksia Katrista. Valon Vuoksi -yhdistys oli perustettu jo kuukauden kuluttua surmista.
 – Siinä kohtaa tuli jokin tarmonpuuska. Jos idean olisi jättänyt hautumaan, se ei ehkä olisi toteutunut.
 Vaaleanpunaiset kengät
 Surmista oli kulunut kuukausi, kun Juntunen meni takaisin töihin. Työpaikalla vastassa olivat Katrin sisäkengät.
 Ne olivat vaaleanpunaiset ja söpöt. Sellaiset, joita Kaisa Juntunen ei itse ostaisi. Katri rakasti rimpsuja. Siinä siskokset olivat erilaisia. Juntunen veti kengät jalkaansa ja sitoi roosanväriset silkkinauhat rusetille.
 Hänen työpöydällään odottivat Katrin käsivoide ja kahvimuki. Mukissa – tässäkin – näkyivät Katrin huulipunan jäljet.
 Isku tuli joka kerta, kun siskon nimi pomppasi esiin hakiessa toimitusjärjestelmästä arkistojuttua tai kuvaa.
 – Olen jälkeenpäin miettinyt, että olisi ehkä kannattanut olla vähän pidempään pois töistä. Samassa työyhteisössä muillakin oli se suru.
 Kahvilaa vastapäätä on Pub Vahti, entinen Vuoksenvahti. Jukka Leminen ei oikeastaan haluaisi olla täällä. Hän liikkuu surmien tapahtumapaikan kulmilla vain yhdistyksen asioissa.
 – Kesällä ravintolan edessä on terassi. Ihmiset pitävät hauskaa. Sellaista en voi katsoa ollenkaan.
 Surmaajan Jukka Leminen on halunnut sulkea kokonaan mielestään. Kalle Purhonen / Yle
 Alussa Jukka Leminen hukutti surunsa töihin. Hän ohjelmoi työkseen metallintyöstökoneita. Tarkkuutta vaativa työ vei kaiken huomion, silloin ei pystynyt ajattelemaan muuta.
 Yhteinen elämä Anne Vihavaisen kanssa kesti melkein 30 vuotta. Viikon vaikein päivä oli – ja on yhä – perjantai. Se oli Annen lempipäivä. Siksi Leminen käy muistolehdossa Annen luona yleensä perjantaisin.
 Muistan aina, minkä työn hän on tehnyt tämän kaupungin eteen.  Ulla-Maija Tuomela
 Pub Vahdin edessä on poliisiauto. Melkoinen sattuma. Kahvilassa vieläpä istuu tauolla poliisi, joka saapui kolme vuotta sitten surmapaikalle ensimmäisenä.
 Kaisa Juntunen käy moikkaamassa ja halaamassa.
 Kahvilan ovi käy. Tulija on Juntusen ja Katri Ikävalkon äiti  Birgit Joronen . Hän ottaa laukustaan nipun vuosikalentereita. Vuoden 2020 tammikuuta koristaa kolme pientä lasta, joista pienin on vasta vauva. Katrin lapset vuosia sitten.
 Kaikki valokuvat ovat Katrin ottamia. Kuvat kalenteriin on valinnut hänen vanhin tyttärensä, joka on nyt 15-vuotias.
 Jokaisen kuvan yhteydessä on resepti. Ne ovat Anne Vihavaisen käsialaa. Reseptit on julkaistu aiemmin hänellä omalla ruokapalstallaan Uutisvuoksessa.
 Yhdistyksen myöntämä apuraha koostuu kalenterin tuotoista. Kalenterimyyntiä hoitaa Birgit Joronen. 200 kalenterista on jäljellä on enää muutamia.
 Tiinan silta
 Valon Vuoksi ottaa vastaan myös lahjoituksia yrityksiltä ja tavallisilta ihmisiltä. Niillä on ostettu hiljattain kitara ja basso Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiirin lasten ja nuorten taloihin, joissa hoidetaan psyykkisesti oireilevia nuoria. Kesällä heille hankittiin virveleitä.
 – Musiikkiterapeutti oli käyttänyt soittimiin ja psykiatri virveleihin omia rahojaan. On upeaa tavata ihmisiä, jotka tekevat työtään sydämellä, toteaa Kaisa Juntunen.
 Imatranajon katuradan ylittävä silta ristittiin Tiinan sillaksi, koska Tiina Wilen-Jäppisellä oli iso rooli tapahtuman uudelleenkäynnistämisessä. Kalle Purhonen / Yle
 Imatran keskustaa puetaan jouluasuun. Kävelykadun iso joulukuusi saa valot.
 Kuusen viereisellä esiintymislavalla Valon Vuoksi pitää tänä sunnuntaina vuotuisen adventtirauhanjulistuksensa. Se on samalla muistojuhla Imatran kolmoissurman uhreille. Vuosipäivä on tiistaina 3.12.
 Eikä Imatran kaupunkikaan näitä naisia unohda. Kivenheiton päässä keskustasta virtaa Vuoksi. Se myötäilee Imatranajon katurataa, jonka ylittää Tiinan silta. Silta on nimetty Imatran kaupunginvaltuuston puheenjohtajan Tiina Wilen-Jäppisen mukaan.
 Valon Vuoksi -yhdistyksen rahastonhoitajan  Ulla-Maija Tuomelan  lenkkipolku kulkee usein Tiinan sillan ohi. Wilen-Jäppinen oli Tuomelan hyvä ystävä melkein 20 vuotta.
 – Tiina tulee mieleeni aina, kun kuljen tästä. Muistan iloisia asioita ja vanhoja kommelluksia, joille voi jo nauraakin, Tuomela kertoo.
 Silta kertoo yhden tarinan kolmoissurmassa menehtyneen kuntapoliitikon kädenjäljistä kaupungissa. Imatranajo lopetettiin vuonna 1986, kun pieni poika sai surmansa moottoripyörän sinkouduttua katsomoon.
 – Imatranajon käynnistäminen oli Tiinan unelma. Hän teki monta vuotta töitä sen eteen ja oli sinnikäs. Hän halusi viedä asiat loppuun.
 Imatranajo alkoi uudestaan vuonna 2016. Wilen-Jäppinen avasi radan ajamalla sen läpi omalla moottoripyörällään. Katuradan ylittävä silta ristittiin Tiinan sillaksi kolmoissurman jälkeen. Sillan kupeessa on myös muistokivi.
 – Sitä katsoessani muistan, minkä työn hän on tehnyt tämän kaupungin eteen. Hän halusi aina nostaa Imatraa esiin.
 Ulla-Maija Tuomelan ja Tiina Wilen-Jäppisen ystävyys kesti melkein 20 vuotta. Kalle Purhonen / Yle
 Kaisa Juntunen on tuntenut vihaa. Surmaaja vilahti joskus unissa. Jukka Leminen taas on halunnut sulkea surmaajan täysin pois mielestään. Siksi hän ei mennyt oikeudenkäyntiin.
 – En halunnut nähdä sitä miestä. En mainita hänen nimeään enkä tietää, miltä hän näyttää. Ihmettelen, miksen osaa vihata häntä, Leminen sanoo.
 Nykyään surmaajaa ei mieti enää kumpikaan. Kun yhdistyksen väeltä kysyy suurimmasta asiasta, jonka se on saanut aikaan, vastaus on vertaistuki.
 – Alussa pystyimme puhumaan raadollisimmatkin asiat. Tietyt asiakirjat ovat salaisia, eikä niistä voi puhua kenenkään muun kanssa. Yhdessä olemme yrittäneet ymmärtää, toteaa Juntunen.
 Kaikilla surman uhreilla on lapsia. Tiina Wilen-Jäppisen ja Anne Vihavaisen lapset ovat nuoria aikuisia. Katri Ikävalkon nuorinkin on jo koululainen. Isommat ovat alkaneet kiinnostua yhdistyksen toiminnasta ja mielenterveystyöstä. Lapset ovat muistuttaneet tulevaisuudesta ja siitä, että elämän on mentävä eteenpäin.
 – Olkoon kenen tahansa lapsia, he tekevät joka tapauksessa elämästä lohdullisemman. Pysyy se ajatus, ettei maailma tähän lopu, sanoo Jukka Leminen.
 Työtä yhdistyksellä riittää. Siitä saatiin muistutus viimeksi lokakuun alussa, kun nuori mies hyökkäsi Savon ammattiopiston tiloihin kauppakeskus Hermannissa Kuopiossa.
 Kouluhyökkäyksessä kuoli yksi ja loukkaantui kymmenen henkilöä. Kaisa Juntunen tuntee valtavaa myötätuntoa uhrien läheisten suuntaan.
 – Nämä kouraisevat paljon syvemmin kuin ennen. Tuntuu sydänjuuria myöten pahalta, kun tietää sen tuskan. Tuli ajatus, että taas on jäänyt yksi mielenterveysongelmainen ihminen hoitamatta.
 Valon Vuoksi -yhdistyksen muodostavat Imatralla surmansa saaneiden naisten perheet ja ystävät. Kuvassa Kaisa Juntunen, Jukka Leminen, Ulla-Maija Tuomela ja Birgit Joronen. Kalle Purhonen / Yle
 Mielenterveyden ammattilaisten mielestä yhdistyksen perustaminen on täydellisen sopiva avain surun käsittelyyn.
 – Suru on kääntynyt voimavaraksi. Kun taakka menee moneen osaan, se on helpompi käsitellä. Samassa tilanteessa yksin jäävät voivat lamaantua niin, että toimintakyky menee, sanoo Mielenterveyden keskusliiton toiminnanjohtaja  Olavi Sydänmaanlakka .
 Sydänmaanlakka pitää Valon Vuoksen myöntämää apurahaa, lahjoituksia ja koko viestiä erittäin tärkeinä. Ettei mitään sellaista enää koskaan tapahtuisi.
 Viimeksi Kuopion kouluhyökkäyksen jälkeen Sydänmaanlakka pohti sitä, kuinka Suomessa voitaisiin puuttua tehokkaammin lasten ja nuorten alkaviin mielenterveysongelmiin. Kotona mielen murtumista ei välttämättä huomata.
 – Kaikissa joukkosurmissa on takana eristäytymisen polku. Vanhempien silmissä lapsi haluaa kuitenkin säilyttää kasvonsa ja voi esittää viimeiseen saakka, että kaikki on hyvin.
 Syrjäytyneiden nuorten kanssa työskennellessään Sydänmaanlakka on huomannut, että nuori avautuu helpommin ihmiselle, johon ei ole tunnesidettä. Silti voi käydä niin, ettei nuori tule kuulluksi. Sydänmaanlakka toivoo kouluilta tarkempaa silmää ja ryhdikkäämpää otetta.
 – Työpaikoilla tartutaan heti, jos jollakin on paljon sairauspoissaoloja. Sama malli pitäisi olla myös koulumaailmassa. On hyvin koulu- ja rehtorikohtaista, kuinka oppilaiden pitkiin poissaoloihin suhtaudutaan.
 Kaisa Juntusta harmittaa, ettei hän muista mistä Katri-siskolta jäänyt kahvimuki on ostettu. Kaisa Juntusen kotialbumi
 Töissä Kaisa Juntunen laittaa aina jalkaansa siskonsa vaaleanpunaiset kengät.
 Katrin kahvimukia hän varjelee. Sitä ei astianpesukoneessa pestä. Ja kahvi mukissa on aina tuoretta.
 – Kuulen Katrin äänen joka kerta, kun meinaan ottaa painunutta kahvia. Ääni sanoo, että vanhaa kahvia ei juoda. Sitä en tee enää koskaan.
 Terapia loppui viime kesänä. Juntunen on alkanut nukkua paremmin. Katri on silti mielessä jatkuvasti. Kerran autoa ajaessa radiosta tuli biisi, joka sai Juntusen itkemään.
 – Piti ajaa tien sivuun. En ymmärtänyt, miksi itkin. Sitten tajusin, että Katrihan piti tästä musiikista.
 Viimeisiä valokuvia Katrista Juntunen ei pysty katsomaan. Vieläkin tulee ajatuksia, että nyt pitää soittaa Katrille. Kolme vuotta on sittenkin lyhyt aika.
 – Aion mennä vielä joskus Etelä-Ranskaan. Katri oli tosi innostunut Ranskasta ja ehti oman perheensä kanssa reissun tehdä. Yksi hänen suuri unelmansa toteutui, kun hän pääsi katsomaan laventelipeltoja.
 Katri Ikävalkon vanha koulukuva ja viimeisen joululahjan pakettitarra koristavat Kaisa Juntusen jääkaappia. Kaisa Juntusen kotialbumi
 Oikeudenkäynnin jälkeen koko perhe istui Katri Ikävalkon kodin olohuoneessa raskain mielin. Tuomio oli ollut kaikille suuri pettymys. Lapsilla oli paljon kysymyksiä.
 Äkkiä Ikävalkon mies sanoi, että nyt voisi olla hyvä hetki jakaa Katrin ostamat joululahjat. Hän oli löytänyt ne vasta joitakin viikkoja aiemmin. Katri oli käynyt jouluostoksilla vain muutamia päiviä ennen kuolemaansa.
 Mies haki lahjat. Jokaiselle Katrin lapselle oli lahja, samoin äidille, Kaisa-siskolle ja muille rakkaille. Juntunen sai Body Shopin käsivoiteita ja hänen tyttärensä pussilakanat.
 – Se tuntui ihmeelliseltä. Aivan kuin Katri olisi tullut meitä lohduttamaan. Pakettitarra on ollut siitä asti minulla jääkaapin ovessa.

Ettei koskaan enää – Imatran kolmoismurhaajan rikkomat perheet auttavat nyt samanlaisia nuoria saamaan hoitoa: "Pahaa ei kosteta pahalla"


Summary: Puolustusvoimain komentaja sanoo, että elämme maailmassa, jossa sodan ja rauhan välissä ei ole selvää rajaa ja jossa kukaan ei pärjää yksin.

Ulkoasiain hallinto, maanpuolustus ja järjestystoimi

Marraskuun viimeinen päivä valkenee Lappeenrannassa pikkupakkasessa. Yöllä satanut lumi on peittänyt alleen mustat kadut.
 Tasan 80 vuotta sitten sää oli toinen, leudompi. Myös kaikki muu oli toisin. Talvisota oli alkanut.
 Tänään Lappeenrannassa, valtakunnallisessa talvisodan syttymisen muistotilaisuudessa on puhuttu sodasta ja kunnioittu sen sankareita.
 Mukana tilaisuudessa oli puhumassa myös Puolustusvoimain komentaja, kenraali  Timo Kivinen .
 – Aion puhua yleensä talvisodan merkityksestä Suomelle. Tilaisuutta pidän kunnianosoituksena veteraaneille ja koko sodan aikaisille sukupolville, jotka yksituumaisesti maata ja sen itsenäisyyttä puolustivat, kenraali Kivinen sanoo.
 Vaikka sotaan ei olisi suoraa kosketusta, on talvisodan henki suomalaisille tuttu. Sillä tarkoitetaan yhteishenkeä, jonka avulla pieni ja vähälukuinen Suomen kansa piti puolensa suurvaltaa vastaan.
 – Kansakunta, joka vain pari vuosikymmentä aiemmin vuoden 1918 tapahtumissa oli revitty kahtia, yksissä tuumin määrätietoisesti puolusti tätä maata. Talvisota yhdisti kansaa tavalla, joka myöhemminkin on vaikuttanut identiteettiimme, Kivinen sanoo.
 Yleinen asevelvollisuus säilyy
 Puolustusvoimain komentaja uskoo, että yleisellä asevelvollisuudella on suuri merkitys maanpuolustustahtoon. Eurooppalaisessa vertailussa Suomessa maanpuolustustahto on kenraali Timo Kivisen mukaan toiseksi korkein Turkin jälkeen.
 – Puolustusvoimien vastuulla on se, että hoidamme oman osuutemme mahdollisimman hyvin. Nykyinen koulutusjärjestelmä ei ole missään nimessä rikki, mutta me haluamme ennakoivasti viedä sitä ensi vuosikymmenelle siten, että järjestelmä toimii.
 Toimiva järjestelmä taas syntyy koulutuksen jaksottamisella, varusmiesten arjen sujuvoittamisella, digitaalisuutta ja simulaattoreita hyödyntämällä. Yhtenä osana asevelvollisuuden kehittämiseen kuuluu myös selvitys siitä, onko naisten osallistuminen asepalvelukseen tulevaisuudessakin vapaaehtoispohjalla. Selvityksen laatii laajapohjainen parlamentaarinen komitea.
 Yleinen asevelvollisuus on suuressa roolissa myös maanpuolustustahdon ylläpitämisessä. Silva Nieminen / Yle
 Tämän vuoden loppuun mennessä vapaaehtoisten naisten määrä on ennätyksellisen korkea, yli 700 henkilöä.
 – Hallitusohjelmassa lukee myös, että asevelvollisuutta ylläpidetään sotilaallisen maanpuolustuksen tarpeisiin. Se on Puolustusvoimien näkökulma tähän. Jos nykymallia lähdetään muuttamaan, niin sen mahdollisen toisenkin mallin pitää taata nämä sotilaalliset maanpuolustuksen tarpeet. Mutta ei minulla ole mitään sitä vastaan, että naisten määrä Puolustusvoimissa lisääntyy, sanoo kenraali Timo Kivinen.
 Nainen kenraaliksi
 Noin kymmenen seuraavaa vuotta kutsuntaikäisten nuorten miesten määrä kasvaa. Sen jälkeen kasvu pysähtyy ja kääntyy laskuun.
 – Tämä ei ole Puolustusvoimien näkökulmasta vielä akuutti asia. Johtaako tämä jollain aikavälillä siihen, että kutsunnat laajenee, aika sen sitten näyttää, sanoo kenraali Timo Kivinen sanoo.
 Suomen historian korkea-arvoisin naisupseeri on toistaiseksi everstiluutnantti. Karjalan lennoston hävittäjälentolaivueen komentajana toimiva  Inka Niskanen  ylennettiin everstiluutnantiksi kesäkuussa 2018.
 Puolustusvoimien ylimmässä johdossa naisia ei siis vielä toistaiseksi ole.
 – Kaikessa puolustusvoimien toiminnassa lähdetään tasa-arvosta ja yhdenvertaisuudesta. Naisille varusmiespalvelus avattiin 90-luvun puolivälissä. Ehkä noin 10 vuoden päästä näemme ensimmäiset naiskenraalit. Aika sen näyttää. Mutta kenraaliylennyksiä en päätä minä tai kukaan sotilasjohdossa, vaan valtiojohto, sanoo Kivinen.
 Kutsuntaikäluokissa nuorten miesten määrä jatkaa kasvua vielä kymmenisen vuotta. Sen jälkeen määrä alkaa laskea.   Silva Nieminen / Yle
 Työn ja elämän yhteensovittaminen
 Lappeenrannasta kotoisin oleva Kivinen vierailee Etelä-Karjalassa aina, kun aika antaa periksi. Lappeenrannan historiaan oleellisesti kuuluvat rakuunat tekivät Timo Kiviseen vaikutuksen jo pienenä poikana.
 – Kotitalomme oli Lappeenrannan lentokentän pohjoispuolella. Sotilaat kulkivat alueen ohi laukkaradalle harjoituksiin, ja me pikkupojat seurasimme sitä. Se on voinut hyvinkin vaikuttaa uravalintaan. Äitini on kertonut, että jo nuorena poikana olen sanonut, että minusta tulee sotilas. Ja näin siinä sitten kävi.
 Kivisen pitkään uraan on kuulunut useita pestejä pääkaupunkiseudulla ja Kaakkois-Suomessa. Sen lisäksi hän on ollut erilaisissa kansainvälisissä tehtävissä, muun muassa sotilasasiamiehenä Unkarissa.
 Puolustusvoimain komentaja, kenraali Timo Kivisellä on neljä aikuista lasta, kaksi tytärtä ja kaksi poikaa. Vaimonsa  Maaritin  kanssa Kivinen on ollut yhdessä 30 vuotta.
 Puolustusvoimien komentaja tekee tiivistä yhteistyötä  Ruotsin puolustusvoimien komentajan kanssa.  Mikko Savolainen / Yle
 Kun Suomen sisällä on tullut muuttoja, Kivisen perhe on pysynyt aloillaan pääkaupunkiseudulla.
 – Kun palvelin puolustusasiamiehenä Unkarissa, perhe oli mukana. Muuten olen ollut niin sanottu reppuri. Aina kun on ollut mahdollista, olen ollut kotona. Mutta muuten viikot ovat menneet palvelustehtävissä palveluspaikalla, Kivinen kertoo.
 Kivinen tietää, että perheen ja upseerin uran yhteensovittaminen ei ole aina mutkatonta. Sotilas on siirtovelvollinen, mutta Kivisen mukaan Puolustusvoimissa pyritään siihen, että se sopii myös yksilön muuhun elämään.
 – On siinä ollut omat haasteensa ja tiettyjä vaiheita, jolloin molempien vanhempien on pitänyt olla kotona, esimerkiksi silloin kun lapset olivat murrosiässä. Kerran olen sanonut esimiehelle, kun olin siirtymässä seuraavaan tehtävään, että nyt pitäisi olla kotona. Ja esimies ymmärsi sen, Kivinen kertoo.
 Yhteistyö on tärkeää, sillä yksin ei kukaan pärjää turvallisuusuhkien edessä.  Silva Nieminen / Yle
 "Yksikään ei pysty haasteisiin vastaamaan yksin"
 Puolustusvoimat on viiden viime vuoden aikana keskittynyt valmiuden kehittämiseen. Maailmanpoliittinen tilanne ja kriisien luonne ovat muuttuneet, minkä vuoksi tuleva on vaikeammin ennakoitavaa.
 – Tekemisen pitää olla normaalioloissa sellaisia, että jos joudutaan siirtymään kriisivaiheeseen, niin ei tarvitse tehdä muutoksia toimintatavoissa, Kivinen sanoo.
 Komentaja painottaa myös kokonaisturvallisuuden mallia, joka hänen mukaansa on Suomessa hyvällä tolalla.
 – Me elämme maailmassa, jossa uhat ovat moniulotteisia ja selvää sodan ja rauhan rajaa on välillä vaikea tunnistaa. Yksikään toimija tai viranomainen ei yksin pysty niihin turvallisuushaasteisiin vastaamaan, mitä maailmassa on. Meillä on hyvä lähtökohta kokonaisturvallisuuskonseptin kautta vastata niihin haasteisiin, mitä maailmassa koemme, Kivinen sanoo.
 Suomi jakaa rajaa Venäjän kanssa 1 340 kilometriä. Kivinen muistuttaa, että kysymykset rajaturvallisuudesta kuuluvat ensisijaisesti Rajavartiolaitokselle.
 – Kun katsoo historiaa taaksepäin, niin meillä on toiminut rajavartiointi hyvin ja lähtökohta on, että näin on jatkossakin, Kivinen toteaa.
 Ruotsin puolustusvoimien komentaja  Micael Bydénin  kanssa Kivinen on yhteyksissä lähes viikoittain ja puolustusyhteistyö on tiivistä nyt ja myös tulevaisuudessa.
 Venäjälle yhteyttä hoitaa komentajan sijaan puolustusministeriö.
 – Kun turvallisuustilanne muuttui Ukrainan kriisin jälkeen, niin EU-tasolla päätettiin, että suorat sotilaskontaktit on jäädytetty.
 Kivinen nauraa, kun häneltä kysyy miten hän kuvailisi itseään: "Olen jäävi arvioimaan". Mikko Savolainen / Yle
 Sivusta seuraaja?
 Kun Timo Kivinen nimitettiin Puolustusvoimien komentajaksi 1. elokuuta 2019, hänestä kirjoitettiin paljon eri medioissa. Jutuissa myös kuvailtiin Kivistä ja kysyttiin luonnehdintoja tutuilta.
 Jutuissa häntä kutsuttiin sivusta seuraajaksi, jolla ei ole tarvetta tuoda omaa mielipidettä esille ja jolla ei ole vahvoja mielipiteitä.
 Pitävätkö luonnehdinnat paikkansa?
 Kivinen purskahtaa nauruun.
 – No joku on voinut nähdä asiat noinkin. Olen jäävi arvioimaan itseäni. Varmaan niissä asioissa, joissa on keskustelun varaa, niin annan tilaa. Mutta jos on asioita, joissa keskustelun varaa ei ole, niin silloin kyllä alaiseni ja muut tietävät, mikä on linja.
 Entäpä kotioloissa?
 – Siihen taas vaimoni olisi paras arvioimaan sitä. Kotiympäristö on tietysti erilainen kuin työympäristö. Mutta näissä tehtävissä ollaan 24 tuntia palveluksessa, seitsemänä päivänä viikossa. Palvelusasiat ovat aina mukana, oli sitten palveluspaikalla joukko-osastoissa tai kotona, Kivinen sanoo.

Miehinen valta ei kestä Puolustusvoimissakaan ikuisesti – kenraali Timo Kivinen: "Ehkä 10 vuoden kuluttua näemme ensimmäiset naiskenraalit"


Summary: Uhrit ovat päässeet pois sairaalasta yön aikana, kertoo AFP.

Hollannissa poliisi etsii kiivaasti henkilöä, jonka epäillään puukottaneen kolmea nuorta rannikkokaupunki Haagin isoimmalla ostosalueella.
 Puukotus  tapahtui perjantai-iltana  paikallista aikaa hieman ennen kahdeksaa Grote Markstraatin alueella. Kaupungin keskustassa oli paljon ihmisiä tekemässä Black Friday -ostoksia.
 Epäilty miestekijä pääsi karkuun, eikä häntä ole tavoitettu. Pian tapahtuman jälkeen tekijästä annettiin tuntomerkkejä, jotka poliisi veti myöhemmin takaisin. Hollannin poliisi on tehnyt etsintöjä koko lauantain ajan.
 – Emme ole pidättäneet epäiltyä vielä. Olemme tällä hetkellä todella kiireisiä, sillä yritämme löytää epäillyn, poliisin tiedottaja  Marije Kuiper  kertoo uutistoimisto AFP:lle.
 Silminnäkijät ovat kertoneet tekijän liikkuneen ketterästi ja paenneen paikalta pian puukotuksen jälkeen. Rikostekninen tutkinta on tutkinut tapahtumapaikalta löytynyttä puukkoa.
 Tekijän motiivi ei ole tiedossa, mutta viranomaiset ovat kertoneet kaikkien vaihtoehtojen olevan yhä avoinna. Kuiperin mukaan on kuitenkin toistaiseksi liian aikaista spekuloida, liittyykö veitsi-iskuun terroristinen motiivi.
 Uhrit 13- ja 15-vuotiaita
 Haagin iskussa loukkaantui kolme nuorta. ANP-uutistoimiston sanotaan kertoneen, että uhrit olivat 13-vuotias haagilainen poika ja 15-vuotiaat tytöt Alphen aan den Rijnistä ja Leiderdorpista.
 Uhrit pääsivät pois sairaalahoidosta yön aikana.
 Vilkkaalla ostoskadulla tapahtunut välikohtaus sai aikaan suuren paniikin. Puukkohyökkäys tapahtui samana päivänä kuin Lontoon  London Bridgellä tapahtunut veitsi-isku,  jossa kuoli tekijän lisäksi kaksi henkilöä.
 Hollannissa on ollut useita terrorihyökkäyksiä viime vuosina.
 Esimerkiksi maaliskuussa kolme ihmistä kuoli, kun turkkilaissyntyinen mies avasi tulen  raitiovaunussa Utrechtissä.  Vuosi sitten elokuussa afganistanilainen mies puukotti kahta turistia  Amsterdamin rautatieasemalla.  Uhrit loukkaantuivat vakavasti.

Haagin puukottaja edelleen karkuteillä – poliisilla käynnissä massiivinen etsintäoperaatio


Summary: Puheenjohtaja Katri Kulmuni: keskusta haluaa selvityksen kohun käänteistä

Kuukausia kestänyt Posti-kiista ei ole laantunut eiliseen omistaja-ohjausministeri  Sirpa Paateron  (sd.) eroilmoitukseen. Nyt myrskyn silmässä on pääministeri  Antti Rinne  (sd.) ja hänen ja koko hallituksen tulevaisuus.
 Keskustan puheenjohtaja, elinkeinoministeri  Katri Kulmuni  ilmoitti aamulla puolueen Pirkanmaan piirin syyskokouksessa Tampereella, että keskusta haluaa selvityksen Posti-kohusta.
 Kulmunin mukaan keskusta haluaa, että hallituksen sisällä käydään myös laajemmat neuvottelut. Keskusta haluaa yhtenäistä linjaa työmarkkinapolitiikkaan, omistajaohjaukseen ja työllisyyskeinoihin. Kulmunin mukaan hallituksen on tultava neuvotteluista ulos vahvempana.
 Antti Rinne Oulussa 30. marraskuuta 2019. Risto Degerman / Yle
 Pääministeri ei aio erota
 Yle haastatteli Rinnettä lyhyesti aamulla Oulussa, jossa Rinne vieraili yliopistollisen sairaalan uudisrakennuksen peruskiven muuraustilaisuudessa. Pääministeri sanoi, että hän ei aio erota ja vastaa itse opposition välikysymykseen.
 Nyt on nukuttu yön yli Sirpa Paateron eroilmoituksesta. Antti rinne, minkälaiset ovat tunnelmat?
 – Edelleenkin surullinen tästä tapahtumasta. Sirpa on tehnyt hyvää työtä, ja nyt tilanne ajautui tämmöiseen pisteeseen. Ikävä asia.
 Oppositio vaatii myös teidän päätänne pölkylle, eroa. Mitä mieltä olette? Aiotteko erota?
 – Sehän on opposition tehtävä. Ensi viikolla on välikysymysäänestys.
 Miten koette sen, että Posti-kohu on jäänyt SDP:n heiniksi? Ovatko muut hallituspuolueet olleet teidän tukena?
 – Minulle on ollut tärkeätä se, että postilaisten työehdot eivät valtion sataprosenttisesti omistamassa yhtiössä heikkene. Siinä onnistuttiin neuvotteluissa: sekä työehtosopimuksessa työnantajien ja palkansaajien välillä ja sitten tässä varsinaisessa kiistassa, jota omistajaohjauksen on pitänyt selvittää. Muutoin minusta on tuntunut, että ihan yhdessä on menty eteenpäin.
 Kiistassa on ollut yhtä monta tarinaa kuin on kertojaa. Kuka valehtelee?
 – En osaa sanoa sitä. Minä en ainakaan.
 Eli tätä selvitään?
 – Tätä selvitellään.
 Lue lisää:
 Perussuomalaisten Juho Eerola: Ennenaikaiset vaalit sopisivat perussuomalaisille
 Rinteen kritiikki ei yllättänyt – Pohjola ei aio erota Postin hallituksen johdosta
 Voiko Posti-kohu todella kaataa pääministerin? Politiikan tutkijat arvioivat, kuinka vahvalla pohjalla opposition vaatimus Rinteen erosta on
 Kuka korvaa eronneen Sirpa Paateron? Tässä seitsemän nimeä, jotka ovat spekulaatioissa esillä
 Oppositio vaatii pääministeri Antti Rinteen eroa, kokoomuksen Petteri Orpo: "Omia virheitä paikataan sillä, että uhrataan yksi SDP:n ministeri"
 Analyysi: Omistajaohjausministeri sai lähteä, mutta se ei vielä rauhoita kuplivaa eduskuntaa
 Miksi postiministeri Paatero sai lähteä? Ota tilanne haltuun 100 tai 400 sanassa

Antti Rinne Oulussa tänä aamuna Posti-kohusta: "Minä en ainakaan valehtele" – Keskustan Kulmuni vaatii neuvotteluja hallituksen yhtenäisestä linjasta


Summary: Sonnivasikka ehtii muuttaa usean kerran kasvattamosta toiseen. Lehmä yleensä elää samassa navetassa koko elämänsä.

Holstein-rotuinen sonnivasikka syntyi Puolangalla Mustolan tilan navetassa perjantaina marraskuun 29. päivänä satojen ihmisten katsellessa. Silmäparit eivät olleet paikan päällä, vaan seurasivat tapahtumia  Ylen navettasuoran  kautta.
 Sonnivasikan isä ei poikimisen tai edes keinosiemennyksen aikana ollut lähimaillakaan, sillä Lana-lehmä siemennettiin kanadalaisen sonnin spermalla. Kanadassa asustelevan sonnin nimi on Sandy-Valley Chamonix ET.
 Lanan siemennys tehtiin lypsykarjarotuisella sonnilla, jotta navettaan saataisiin uutta lypsykarjaa noin 70 lehmän navettaan. Sonnin syntyessä sen kohtalo on kuitenkin lähes varmasti lihakarjana. Lanalle poikiminen on tuttu juttu, sillä se oli jo kolmatta kertaa tiineenä.
 Lauantaina navettasuorassa syntyi toinenkin vasikka, joka sekin oli sonni.
 Puolangalla, niin kuin muuallakin Suomessa, vasikan kohtalo on pitkälti sukupuolesta kiinni.
 Sonnivasikat muuttavat nuorena
 Jo kolmen viikon ikäisenä sonnivasikka joutuu jättämään synnyinnavettansa taakseen. Sonnit muuttavat yleensä tuossa iässä juottokasvattamoon.
 Siellä niitä kasvatetaan nestemäisellä rehulla tai rehun ja maidon sekoituksella. Sonnivasikat vieroitetaan maidosta pikkuhiljaa ja kasvatetaan märehtijöiksi.
 Viiden tai kuuden kuukauden ikäisenä sonnin elämä muuttuu jälleen, kun se siirtyy kolmanteen ja viimeiseen kasvatuspaikkaan.
 Toisinaan samalta tilalta saattaa löytyä myös useampi eri vaiheen kasvattamo, jolloin sonni viettää pidemmän ajan samassa paikassa.
 Puolangan sonnivasikka onkin siinä mielessä erikoisasemassa, että se muuttaa muutaman viikon iässä naapurinavettaan kasvamaan.
 Vasikoita Mustolan tilalla, jossa Yle kuvaa navettasuoraa. Timo Sihvonen / Yle
 Puolentoista vuoden iässä sonnin elämä on lähestymässä päätepistettään. Sonni on kasvanut lihantuotannon näkökulmasta täysikasvuiseksi.
 Viimeinen matka suuntautuu teurastamolle. Siellä sonni tainnutetaan lävistämällä pulttipistoolilla eläimen aivot, jonka jälkeen eläin tapetaan viiltämällä kaula auki ja valuttamalla veret ulos.
 Puolangalla kasvanut sonni viedään todennäköisesti Pohjanmaan suunnalle Nurmoon teurastettavaksi. Kainuussa ei ole teurastamoa.
 Lehmät elävät sonneja pidempään
 Hiehon syntyessä se jää tilalle kasvamaan uudeksi lypsylehmäksi. Ensimmäinen siemennys sille tehdään kahden vuoden iässä. Tämän jälkeen lehmä poikii vielä kerran tai kaksi. Lehmän tiineys kestää yhdeksän kuukautta.
 Myös hiehot joutuvat toisinaan kasvatettavaksi lihatuotantoon, sillä niitäkin syntyy liikaa suhteessa siihen, montako uutta lypsylehmää tarvitaan.
 Hiehot teurastetaan hieman nuorempina kuin sonnit. Ne nimittäin alkavat syödä rehua isommalla summalla kuin mitä niistä saa teurastettaessa. Lisäksi niiden liha on parempaa nuorena.
 Lypsylehmät taas joutuvat yleensä teuraaksi noin viiden vuoden iässä, mutta poikkeuksiakin on. Jotkut lehmät elävät jopa kymmenen vuoden ikään, mikäli pysyvät terveenä ja lypsävät tarpeeksi. Niidenkin liha menee lopulta syötäväksi.
 Viime aikoina lehmien ikää on pyritty pidentämään utareterveyttä, tiinehtymistä ja rakennetta tarkkailemalla jalostuksen yhteydessä. Näin eläimet pysyvät pidempään terveinä ja tuotantokuntoisina.
 Vain harvoin lehmät saavat pitää henkensä sen jälkeen, kun ne eivät enää lypsä. Puolangan Mustolan tilalla on yksi poikkeuksellinen jersey-rotuinen eläkeläislehmä. Frua-niminen lehmä ei enää lypsä, mutta ei myöskään ole menossa teuraaksi.
 Ruotsista saapunut 7-vuotias jersey-lehmä Frua on jäänyt isännän lemmikiksi navettaan. Elisa Kinnunen / Yle
 Yhä useampi nauta kasvaa syötäväksi
 Suomessa on nykyisin noin 260 000 lypsävää lehmää. Niiden määrä on laskenut koko ajan, sillä jalostuksen ja ruokinnan kehittymisen myötä lehmät lypsävät yhä enemmän. Yhden lehmän vuosituotto on kasvanut tuhansilla kiloilla viime vuosikymmenien aikana.
 Lypsykarjan vähentyessä on yhä vähemmän myös lihakarjaksi meneviä sonnivasikoita.  Sen vuoksi lihakarjan kasvattaminen on yleistynyt , vaikka Luonnonvarakeskuksen laskelmien mukaan lihakarjalla on huomattavasti suurempi hiilijalanjälki kuin maidontuotannon sivutuotteena syntyvällä lihalla.
 Viimeisen 20 vuoden aikana lihakarjan osuus on hiljalleen kasvanut Suomessa 10 prosentista 20 prosenttiin. Lihakarjavasikoita tuottavia emolehmiä on Suomessa 60 000.
 Naudanlihaa toki tuodaan paljon myös ulkomailta, kuten Brasiliasta ja Australiasta. Yhteensä sitä tuodaan Suomeen noin 20 miljoonaa kiloa. Kotimaista naudanlihan tuotantoa on noin 80 miljoonaa kiloa.
 Spermaa kuskataan ympäri maailmaa
 Holstein-rotuisten lehmien kohdalla on aivan normaalia, että siemenet tulevat toiselta puolen maapalloa. Samaa rotua kasvatetaan ympäri maailman ja parhaat jalostukset on tehty Kanadassa.
 Toisinaan lehmiä siemennettäessä voidaan päättää, että halutaan tehdä lypsylehmän ja liharotuisen sonnin sekoitus. Tämä voi johtua esimerkiksi siitä, ettei lehmä lypsä tarpeeksi hyvin. Näin syntyvä vasikka valitaan suoraan lihantuotantoketjuun.
 Nykypäivänä on mahdollista hankkia myös sekstattuja eli sukupuolen mukaan valikoituja siemeniä. Ne ovat kuitenkin selvästi kalliimpia. Holstein-rotuisten, eli mustavalkoisten lehmien siemenet tulevat nykypäivänä ympäri maailmaa.
 Suomessa ei ole enää siemennyssonneja ollenkaan, vaan ayrshire-lehmien siemenet tulevat Tanskassa sijaitsevasta Pohjoismaiden yhteisestä Viking genetics -siemenpankista.
 Nykyään suomalaisista lypsylehmistä noin puolet on holsteineja ja puolet ayrshirejä. Lisäksi Suomessa on hieman esimerkiksi suomenlehmiä ja jersey-rotuisia lehmiä.
 Jutun lähteenä on käytetty maa- ja metsätaloustieteen dosentti  Arto Huuskosta  sekä Helsingin yliopiston yliopistotutkija  Anni Halmemies-Beauchet-Filleauta .
 Olivatko jutussa mainitut asiat vasikan elinkaaresta tuttuja sinulle? Osallistu keskusteluun kello 22:een saakka.  Täällä  voit ehdottaa nimiä Navettasuorassa syntyneille vasikoille.
 Lue myös:   Näin suomalaiset käyttävät maitotuotteita: Maitolasit häviävät ruokapöydistä, juustoa popsitaan enemmän kuin koskaan

Navettasuorassa syntyneet vasikat saavat todennäköisesti elää alle kaksi vuotta – tällainen on vasikoiden elämä Suomessa


Summary: Rataliikennekeskuksen mukaan liikennekatkoksen kestosta ei ole vielä tietoa.

Junaliikenne on poikki rataosalla Oriveden ja Jämsän välillä vaihdevian vuoksi, ilmoittaa Finrailin Rataliikennekeskus. Vika havaittiin ennen aamukahdeksaa.
 Rataliikennekeskuksen mukaan vielä aamuyhdeksältä ei ollut mahdollista antaa arviota siitä, kauanko liikennekatkos rataosalla kestää.
 Junavuorot Oriveden ja Jämsän välillä korvataan matkustajien bussikuljetuksin. Jos vian korjaaminen vie pitemmän ajan, on mahdollista, että junavuorot korvataan Tampereen ja Jyväskylän koko välillä.

Vaihdevika katkaisi junaliikenteen Oriveden ja Jämsän välillä – korvataan busseilla


Summary: Tuore laki on herättänyt paljon kritiikkiä sananvapauden kaventumisesta.

Singaporen hallitus on ottanut käyttöön kiistellyn valeuutislakinsa, kertoo  CNN . Se on vaatinut kahteen Facebook-päivitykseen oikaisun, jonka mukaan teksti sisältää virheellistä tietoa.
 Toinen korjaustekstin alkuunsa saanut päivitys on oppositiopoliitikko  Brad Bowyerin  tekemä. Hän kyseenalaistaa päivityksessään hallituksen terveydenhoitovarojen käyttöä ja investointipäätöksiä.
 Toinen hallituksen virheellisenä pitämä päivitys on australialaisen States Times Reviewin Facebook-sivulla. Siinä sanotaan, että Singaporen poliisi olisi pidättänyt henkilön, joka paljasti poliitikon uskonnollisia kytköksiä.
 Facebook on lisännyt päivitysten alkuun tekstin, jossa lukee: "Tässä päivityksessä on väärää tietoa. Klikkaa tätä linkkiä, niin näet oikeaa tietoa." Linkki vie Singaporen hallituksen sivulle, jolla yksilöidään päivityksen virheet.
 Facebook vetoaa maan lakiin
 Singapore otti käyttöön valeuutislakinsa viime kuussa. Lain mukaan hallitus voi vaatia poistamaan valeuutisen tai lisäämään korjaustekstin sen yhteyteen.
 Valeuutisten levittäjälle voi olla luvassa myös kovat sakot tai jopa viiden vuoden vankilatuomio.
 Laki on herättänyt runsaasti vastustusta, koska sen on pelätty kaventavan maan sananvapautta entisestään. Singapore on esimerkiksi  maailman lehdistönvapauslistauksessa  sijalla 151.
 Myös Facebook on vastustanut lakia. Tänään se kertoi uutistoimisto Reutersille merkinneensä korjaustekstit, koska Singaporen laki niin vaatii.
 – Toivomme, että laki ei vaikuta sananvapauteen ja että sitä käytetään harkiten ja läpinäkyvästi, Facebook kommentoi.
 Lue myös:
 Suomi nousi lehdistönvapausindeksissä toiselle sijalle, edellä vielä Norja

Singaporen hallitus turvautui uuteen valeuutislakiin – Facebook lisäsi oikaisutekstin oppositiopoliitikon päivitykseen


Summary: Kenia tunnetaan maailman neljänneksi pahimmasta hiv-epidemiasta. Nyt maassa uskotaan, että virus saatetaan sittenkin saada pian kuriin.

KISUMU  33-vuotias  June Favour Andayi  ajattelee aidsiin kuollutta parasta ystäväänsä päivittäin.
 Myös neljällä Andayin kaverilla on hiv-tartunta. Seksityössä oleva Andayi itse on tehnyt kaikkensa, jotta hän ei saisi virusta. Suojautuminen tartunnalta on kuitenkin välillä haastavaa, koska osa asiakkaista ei halua käyttää kondomia.
 Andayi on työskennellyt seksityöntekijänä yhdeksän vuotta.
 – Lähdin seksityöhön, koska halusin huolehtia lapsistani. Myin ennen käytettyjä vaatteita, mutta sillä ei paljoa tienaa, hän kertoo.
 Hiv-positiiviset äidit tartuttavat enää harvoin virusta vauvoihinsa. Tauti saattaa kuitenkin nähdä uuden nousun, jos kasvava nuoriso ei suojaudu tartunnalta. Fredrik Lerneryd / Yle
 On keskipäivä. Andayi pesee nyrkkipyykillä vaatteita kotiovensa edustalla Kisumun kaupungin slummialueella Victorianjärven rannalla. Töihin hän lähtee vasta illalla.
 Hän ei ota asiakkaita vastaan kotonaan, vaan hänellä on erillinen huone toisessa asunnossa sitä varten. Vakioasiakkaita on paljon. Moni seksityöntekijä löytää asiakkaita myös Kisumun kaduilta. Niin tekee toisinaan myös Andayi.
 Andayin oma kahden huoneen koti sijaitsee naapuruston ulkokäymälän vieressä. Ihmisiä kävelee ohi tiheään. Kana noukkii nokkaansa syötävää pölyiseltä polulta.
 Olohuoneessa television vieressä pöydällä lojuu kirjaversio  Henrik Ibsenin  näytelmästä Nukkekoti. Se on Andayin 17-vuotiaan pojan lainakirja, jota hän lukee lukiokurssilla. Andayilla on myös 13-vuotias tytär.
 – Poikani tulee pian kotiin, mutta ei haittaa, jos olette silloin vielä täällä. Hän tietää kyllä työstäni, hän sanoo.
 Tartuntaa ehkäisevä lääke hälvensi huolia
 Ystävä houkutteli Andayin mukaan seksityöhön, kun hän oli 24-vuotias. Nyt ystävä on kuollut, ja Andayi myy sekä vaatteita että seksipalveluja.
 Kaikkina näinä vuosina hän on tehnyt parhaansa hiv-tartunnalta suojautuakseen: käyttänyt liukuvoiteita ja kondomeja.
 Neljä kuukautta sitten hän sai vielä uuden aseen.
 Tuolloin hän aloitti niin kutsutun prep-lääkityksen. Se on lyhenne englanninkielisestä termistä  pre-exposure prophylaxis . Lääkettä tarjotaan hiv-negatiivisille ennaltaehkäisevänä lääkityksenä.
 Käytännössä prep-lääke tekee toimintakyvyttömäksi erään entsyymin, jota hi-virus tarvitsee pystyäkseen lisääntymään elimistössä. Virus ei siksi pääse tartuttamaan estolääkityksellä olevaa henkilöä.
 Välillä lääke aiheuttaa vatsavaivoja ja väsymystä, mutta se on sen arvoista, Andayi sanoo.
 Syömällä pillerin päivässä hän pystyi lopettamaan lähes kokonaan hiv-tartunnasta huolehtimisen.
 – Olen ollut todella huolissani. Kaikkia meitä huolettaa, että saisimme tartunnan, hän sanoo ja viittaa seksityöntekijöiden yhteisöön.
 Kenian seksityöntekijöistä jopa kolmasosa on hiv-positiivisia. He kuuluvat suurimpaan riskiryhmään. Riskiryhmässä ovat myös suonensisäisten huumeiden käyttäjät ja miehet, joilla on seksiä miesten kanssa.
 Kisumun kaupungissa noin joka kuudennella on hiv-tartunta. Koko Keniassa yksi kahdestakymmenestä kantaa virusta. Fredrik Lerneryd/Yle
 Hiv-tartuntojen määrä laskenut kolmanneksella
 Kisumu on Kenian kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungissa ja sen lähialueilla tartunnan saaneita suhteessa väkilukuun oli pitkään nelinkertaisesti verrattuna koko Kenian keskiarvoon. Koko maassa noin viidellä prosentilla on tartunta.
 Mutta täällä, kuten  koko maassa, hiv-tartuntojen määrä  on laskussa. Ennen Kisumun asukkaista 19 prosenttia oli hiv-positiivisia, nyt enää runsaat 16 prosenttia.
 Kymmenessä vuodessa uusien tartuntojen määrä on laskenut Keniassa vajaasta 80 000:sta vuodessa reiluun 50 000:een. Laskua on ollut yli kolmannes. Samassa ajassa Kenian väestö on kasvanut yli kymmenellä miljoonalla.
 Hiv-positiiviset äidit tartuttavat enää harvoin vauvojaan. Moni tartunnan saanut ei lääkityksen ansiosta tartuta tautia eteenpäin.
 Myös Etelä-Afrikassa tapahtuu edistysaskeleita, vaikka maassa on eniten hiv-positiivisia maailmassa – jopa 7,2 miljoonaa eteläafrikkalaista kantaa virusta. Tänä päivänä  kymmenen kertaa enemmän nuoria  tartunnan saaneita syö lääkkeitä kuin vuonna 2010.
 Etelä-Afrikassa kamppaillaan silti yhä ennakkoluulojen kanssa. Jopa puolet hoitoon hakeutuneista lopettaa lääkkeiden ottamisen. Moni pelkää, että klinikat eivät varjele heidän yksityisyyttään.
 Aids-epidemia oli Etelä-Afrikassa pahimmillaan 2000-luvun alkupuolella. Tauti saattaa nähdä uuden nousun, jos kasvava nuoriso ei suojaudu tartunnalta.  Suurin osa  uusien tartuntojen saaneista on nuoria naisia.
 Prep-lääkitys tuli markkinoille vuonna 2012, uutena keinona taistelussa hiv-epidemiaa vastaan. Keniassa yli 50 000 ihmistä syö nyt June Favour Andayin tapaan estolääkitystä.
 Kenian hallituksen tavoite on nostaa estolääkitystä käyttävien määrä puoleen miljoonaan kolmessa vuodessa.
 Vielä  kunnianhimoisemman tavoitteen  Kenia yrittää saavuttaa vuoteen 2030 mennessä. Silloin uusien tartuntojen on tarkoitus olla nollassa.
 Juliste mainostaa tartuntaa ehkäisevää prep-lääkitystä Kisumun seksityöntekijöiden yhdistyksen seinällä. Fredrik Lerneryd / Yle
 Estolääkkeitä ilmaiseksi halukkaille
 Kisumun terveysviranomaisten toimisto löytyy korkean talon seitsemännestä kerroksesta. Talossa ei ole hissiä, mutta porraskäytävän ikkunoista on upea näköala järvelle.
 Hiv:n ja muiden seksitautiasioiden koordinaattorin  Leon Nyangwaran  huoneen seiniä peittävät julisteet.
 Yhdessä niistä taapero julistaa tuimailmeisenä:  Find a cure before I grow boobs!
 Eli: Löytäkää hoitokeino ennen kuin tissini kasvavat!
 Nyangwara tuskin löytää hoitokeinoa, mutta resursseja taudin leviämisen pysäyttämiseksi hänellä kyllä on.
 – Kun katson Kenian lukuja, olen optimistinen. Me pystymme siihen, hän sanoo.
 Nyangwara viittaa tavoitteeseen painaa uudet tartunnat nollaan vuoteen 2030 mennessä.
 Uusia tartuntoja tuskin pystytään täysin ehkäisemään. Tavoite katsotaankin saavutetuksi, jos enää alle viisi prosenttia hiv-positiivisten äitien vauvoista saa tartunnan, hän selittää.
 Nyangwara yrittää saada etenkin nuoria syömään estolääkitystä. Vuodesta 2017 Kenian viranomaiset ovat jakaneet prep-lääkkeitä ilmaiseksi halukkaille.
 Seksityöntekijöiden järjestön johtaja Dorothy Agalla on huomannut, että moni seksityöntekijä lopettaa estolääkityksen käytön lyhyen ajan jälkeen. Fredrik Lerneryd / Yle
 Pari korttelia teveysviranomaisten päämajasta löytyy kadunkulmasta ränsistynyt vaaleanvihreäksi maalattu talo. Talossa sijaitsee Kisumun seksityöntekijöiden yhdistys.
 Illalla alueen kaduilla liikkuu paljon naisia myymässä seksiä. Päiväsaikaan kadunkulmassa kaupataan hedelmiä, puheaikaa kännyköihin ja kylmiä juomia. Vilkkaalla tiellä ohi ajelee moottoripyöriä, autoja ja tuktukeja.
 Seksityöntekijöiden järjestön johtaja  Dorothy Agalla  välittää seksityöntekijöille tietoa prep-lääkityksestä ja auttaa heitä saamaan lääkkeitä. Hän on kuitenkin huomannut, että moni lopettaa käytön lyhyen ajan jälkeen.
 – Tavalliset ihmiset eivät ole kuulleet prep-lääkityksestä, Agalla sanoo.
 Hän kertoo, että prep-lääkkeen purkki näyttää samanlaiselta kuin hiv-lääkkeiden purkit. Siksi moni luulee, että lääkkeiden ottaja on hiv-positiivinen.
 June Favour Andayi on työskennellyt seksityöntekijänä yhdeksän vuotta. Slummialueen asukkaiden ei ole helppoa löytää töitä. Fredrik Lerneryd / Yle
 Ennakkoluulot hellittämässä
 Vaikka hiviin liittyvät ennakkoluulot ovat hellittämässä, moni jättää mieluummin ennaltaehkäisevät lääkkeet syömättä kuin joutuu naapureiden juoruilun kohteeksi. Seksityöntekijälle epäily tartunnasta saattaa tarkoittaa myös asiakaskatoa.
 Kisumun slummialueella June Favour Andayi ripustaa juuri pesemiään poikansa puhtaita paitoja kuivumaan pyykkinarulle auringossa.
 Hän huikkaa tervehdyksen käymälälle päin kävelevälle naapurille valkoisen paidan takaa. Hän ei välitä naapureiden puheista.
 – Jotkut kavereistani kysyvät, eikö minua haittaa, jos naapurit näkevät lääkepurkkejani. Sanon vain, että tämä on minun elämäni enkä välitä, mitä naapurit ajattelevat. Jos joku kysyy, niin selitän. Jos joku juoruaa, niin juorutkoon.
 Andayi on myös ollut avoin ja kertonut teini-ikäiselle pojalleen, miksi hän käyttää lääkkeitä.
 –Haluan, että hänkin söisi lääkkeitä, jotta ei saisi tartuntaa. Hän sanoo olevansa vielä nuori, mutta olen varma, että hänellä on jo tyttöystäviä, vaikka hän väittääkin muuta, Andayi sanoo.
 Sunnuntaina 1.12. vietetään maailman aids-päivää. Maailman terveysjärjestön WHO:n vuonna 1988 käynnistämän teemapäivän tarkoitus on muistaa tautiin kuolleita ja tuoda esiin hiv:n vastaista työtä.
 Lue myös:
 Uusien hiv-tartuntojen määrä laskussa Itä-ja Etelä-Afrikassa – Itä-Euroopan ja Keski-Aasian tilanne huolestuttava

Pilleri päivässä suojaa seksityöntekijä June Favour Andayita hiv-tartunnalta – Kenia aikoo estää uudet tartunnat kymmenessä vuodessa