Summary: Pohjois-Suomesta lähti Estonian onnettomuuspaikalle helikopteri, joka oli jo lähtiessään liian myöhässä.

Kello oli neljä aamulla 28. syyskuuta vuonna 1994. Virpiniemen merivartioasemalla Oulun pohjoispuolella 26-vuotias pintapelastaja  Esa Kujala  oli päivystysvuorossa.
 Kujala oli tullut töihin 20 tuntia aiemmin aamukahdeksaksi, ja päivän aikana hän oli ehtinyt käydä muun muassa parinsadan kilometrin päässä Kalajoella harjoittelemassa. Pintapelastajan työhön ei päivittäin kuulu ihmisten pelastamista vedestä tai muualtakaan, joten harjoitukset ovat työssä harvinaisen tärkeitä.
 Hän istui vartiotornissa valvontatuolilla, kun puhelin soi.
 Linjan toisessa päässä oli Rajavartiolaitoksen Rovaniemen tukikohdan päällikkö, joka sanoi, että 850 ihmistä oli veden varassa Hangon edustalla. Kolme tuntia aiemmin Estonia-autolautta oli uponnut matkalla Tallinnasta Tukholmaan. Kujalan pitäisi heti hankkia itselleen tuuraaja ja valmistautua lähtöön Saaristomerelle, jossa odotettavissa olisi pelastusoperaatio, jonka suuruista ei koskaan ollut Suomessa nähty.
 Viiden tunnin lento onnettomuuspaikalle
 Vuonna 1994 suomalaisilla ei ollut vielä matkapuhelimia. Kujala ei voinut ilmoittaa tyttöystävälleen, että hän ei tulisikaan kotiin ajallaan. Seuraavan kerran tyttöystävä kuuli Kujalasta yli kahden vuorokauden kuluttua.
 Rovaniemellä oli ymmärretty tilanteen vakavuus – ainakin jollain tasolla. Hälytysvalmiudessa olleen koneen sijaan paikalle oli lähetetty toinen, isompi helikopteri.
 Helikopteri otti Kujalan kyytiin Virpiniemestä. Myös Kujalan kollega olisi halunnut mukaan kesken vapaapäivänsä, mutta koneeseen ei mahtunut.
 Kone pysähtyi seuraavan kerran Kauhavalla, jossa perämies sattui sillä hetkellä olemaan. Siellä tankattiin ja jatkettiin matkaa.
 Matka Saaristomerelle kesti Rovaniemeltä viisi tuntia. Kopterin kyydissä istui kahdeksan ihmistä, ja kaikki olivat hiljaa.
 Aina välillä miehistö sai tietoa onnettomuuspaikalta. Mitä enemmän tietoa tuli, sitä synkemmältä tilannekuva vaikutti.
 Onnettomuuspaikalle helikopteri saapui aamukymmenen aikaan, yhdeksän tuntia onnettomuuden jälkeen. Miehistön tehtävä oli aluksi pelastaa eloon jääneitä. Hyvin nopeasti määräys kuitenkin muuttui realistisemmaksi: myös kuolleita oli lupa nostaa koneen kyytiin.
 – Tiesimme jo siinä vaiheessa, että vedessä olevat eivät voi olla hengissä.
 Vain 137 pelastui
 Ison risteilijän turmapaikalla ei oikeasti näytä siltä kuin Titanic-elokuvassa. Siellä ei ole uppoavaa hylkyä, jonka lähellä kelluu pelastusveneitä ja muita kappaleita, joiden varassa ihmiset ovat.
 Todellisuudessa meri on niin valtava, että pelastuslautat ja pelastusliiveissä kelluvat uhrit ajautuvat koko ajan kauemmas toisistaan. Saaristomeri näytti autiolta, kun Rovaniemeltä tullut helikopteri saapui.
 – Tuntui aika lohduttomalta, kun konkretisoitui se, mitä on odotettavissa, Kujala sanoo.
 Myös auttajiakin oli paikalla paljon, vaikka hekin olivat levittäytyneet valtavalle alueelle. Koneita oli tullut Suomesta, Virosta, Ruotsista ja Tanskasta.
 Myöhemmin Estonian uppoamista selvittäneen tutkintakomission  loppuraportissa  kuvataan yksityiskohtaisesti onnettomuuden jälkeisiä pelastustilanteita. 989 laivalla olleesta pelastui 137, ja heistä pelastushelikopterit pelastivat yli sata. Joitain ihmisiä pelastui myös ohi kulkeneiden autolauttojen kyytiin
 Estonian onnettomuudessa pelastusveneistä ei ollut suurta apua. Niiden laskeminen veteen oli vaikeaa laivan suuren kallistuman takia. Arkistokuva onnettomuuspaikalta. Leif R. Jansson / EPA
 Raportista käy ilmi, että kaikki pelastustilanteet eivät kuitenkaan päättyneet hyvin. Esimerkiksi yksi uhri oli ollut jo melkein koneessa, kun hän olikin pudonnut takaisin veteen, mihin hän kuoli ennen kuin hänet saatiin nostettua uudestaan ylös. Yhden uhrin pelastus oli jouduttu keskeyttämään, koska tämä oli paniikissa vähällä hukuttaa pelastajansa.
 Pelastajien toimintatavoissa oli aluksi hakemista. Esimerkiksi ensimmäiset pintapelastajat tarkistivat vuoron perään samoja pelastuslauttoja ennen kuin keksittiin, että tarkistetut lautat kannattaa merkitä esimerkiksi viiltämällä kankainen katto auki.
 Kujala nosti vain vainajia
 Estonia upposi syysmyrskyssä. Myrskyn takia pelastajien työ oli vaarallista.
 Pintapelastajan tehtävä onnettomuuspaikalla on laskeutua vaijerin varassa alas mekaanikon vinssaamana ja kuljettaa elävä tai kuollut ihminen ylös kopteriin. Monta päivää kestäneiden etsintöjen aikana useat pelastajista loukkaantuivat, ja osa koneista joutui keskeyttämään etsinnät. Loukkaantuneista valtaosa oli ruotsalaisissa koneissa, joissa pintapelastajina työskenteli myös varusmiehiä.
 Kujalalla oli vuoden kokemus pintapelastajan töistä. Tilanne oli kuitenkin uusi kaikille ammattipelastajillekin, koska mitään vastaavaa ei ollut tapahtunut aiemmin.
 – Se vahvisti, että meidän menetelmämme olivat ihan oikeanlaisia noinkin vaativaan tehtävään.
 Estonialta pelastuneita ihmisiä pelastuslautalla, joka on ankkuroitu matkustajalautta Silja Symphonyn kylkeen Utön edustalla 28. syyskuuta 1994. Yle
 Rovaniemeltä tullut helikopterimiehistö työskenteli paikalla keskiviikkoaamusta perjantai-iltaan saakka. Välillä töitä teki koneen vaihtomiehistö, ja Kujala ja muut alkuperäisen miehistön jäsenet lepäsivät.
 Tutkintaraportista selviää, että sinä aikana Kujala ja hänen kanssaan työskennelleet nostivat merestä kolmen päivän aikana neljä kuollutta. Lisäksi alus kuljetti loukkaantuneita, joita piti viedä sairaalaan, ja etsi merestä Estonian hylystä kertovia merkkejä.
 Yhtään elävää ihmistä rovaniemeläinen alus ei vedestä pelastanut. Onnettomuuden jälkeen Kujalan oli vaikea hyväksyä sitä.
 – Tuntui, että jos olisimme saaneet yhdenkin elävän pelastettua, olisimme onnistuneet työssämme. Mutta siihen ei ollut mahdollisuuksia. Jälkeenpäin olen ollut yhä vakuuttuneempi, että toimimme kuten oli ainoa järkevä tapa toimia.
 Ensimmäisenä onnettomuuspaikalle Turusta aamukolmelta saapunut kopteri pelasti 44 elävää uhria, joista suurin osa oli ollut pelastuslauttojen kyydissä. Kaikki heistä löydettiin aamuyhdeksään mennessä. Sen jälkeen sekään kone ei löytänyt kuin kuolleita.
 Kujala kertoo, että vuosien myötä hänen käsityksenä Estonian onnettomuuspaikalla tekemänsä työn arvosta on kasvanut.
 – Kun on tullut elämänkokemusta, on alkanut tuntua yhä merkityksellisemmältä, että saimme niin monta vainajaa pois merestä.
 Kujala meni metsälle, ei jälkipuintiin
 Perjantai-iltana Kujala ja muu helikopterin miehistö palasivat Pohjois-Suomeen: matkustajalentokoneella, koska helikopterille oli tullut niin paljon lentotunteja, että se piti jättää Helsinkiin huoltoon.
 Kun Kujala saapui Ouluun, ensimmäisenä hän sopi helikopterin kyydistä jääneen kollegansa kanssa, että he menisivät seuraavana aamupäivänä metsälle. Sitten hän meni nukkumaan.
 Metsäkanalintujen jahtaamisen lisäksi – tai ennemmin sen sijaan – miehet kuljeskelivat, paistoivat makkaraa, juttelivat ja olivat välillä hyvin hiljaa.
 – Molemmat purimme tuntojamme. Kollega kuunteli. Ja kun tekee tätä työtä, hänkin olisi tietenkin halunnut olla töissä.
 Varsinaiseen jälkipuintitilaisuuteen Kujala ei mennyt. Se olisi ollut Rovaniemellä.
 – Sinne oli sen verran matkaa, että ajattelin, että kyllä minä pärjään.
 Nykyään Kujalan on vaikea kuvitella, että joku jättäisi vastaavan tilaisuuden väliin. Hän ei kuitenkaan tunnista, että tapahtuneesta olisi jäänyt möykkyä.
 Ihmisenä hän uskoo muuttuneensa Estonian takia, mutta ei tarkkaan osaa sanoa, miten.
 – Se on yksi osa historiaani. En osaa sanoa, mikä on minkäkin vaikutusta. Ihmisenä se varmasti muutti minua, mutta ei elämääni.
 Suuri osa tehtävistä päättyy onnellisemmin
 Kujalan ura on nyt kestänyt yli 26 vuotta, ja se jatkuu edelleen.
 Estonian onnettomuuden jälkeen hän on hakenut vedestä ja maastosta lukuisia vainajia. Yleensä tehtävät päättyvät onnellisemmin kuin Estonian-keikalla.
 – Aika ajoin voi tehtävän jälkeen todeta, että pelastettiin ihmishenki.
 Pelastamiaan ihmisiä hän ei sen jälkeen enää kohtaa. Muutaman kerran hän on saanut kiitoskortteja.
 Jokapäiväistä henkien pelastaminen ei kuitenkaan ole Kujalalle tai kenellekään muullekaan Suomen paristakymmenestä pintapelastajasta. Kujalan työnantaja on Rajavartiolaitos, ja hänen asemansa on virallisesti ylimerivartija. Pintapelastajan työhön kuuluu myös esimerkiksi rajavalvontalentojen lentämistä.
 Rovaniemen helikopteri, jota lentää kolme eri miehistöä, lähti viime vuonna noin 200 tehtävälle.
 Eniten pelastustehtäviä on, kun hillat kypsyvät ja marjastajat eksyvät. Muutenkin suurin osa pelastustehtävistä suuntautuu maa-alueille.
 Esa Kujala harjoittelemassa maa-alueiden pintapelastusta. Rajavartiolaitos
 Työssään Kujala käyttää paljon samaa kopteria kuin Estonian onnettomuuspaikalla. Asemapaikka on nykyään Oulun Virpiniemen sijasta Rovaniemellä.
 Estonian lisäksi Kujala saa mieleensä vain yhden toisen tapauksen, kun häntä pyytää miettimään eniten mieleen jääneitä työtehtäviään. Se oli Rukalla vuonna 2000 ollut lumivyöry, jossa  yksi ihminen kuoli ja toinen saatiin pelastettua  (MTV).
 Sen hän muistaa osin siksi, että sää oli myös silloin todella huono koko lentomatkan Rovaniemeltä saakka.
 Yleensä Kujala ei jää muistelemaan työtehtäviään.
 – En ole ihminen, joka miettisi, että olimmepa sielläkin.
 Voit keskustella aiheesta kello 22:een saakka!
 Lue myös:
 Esa Kujala kertoo Estonian pelastustöistä Radio Suomen Sunnuntaivieraana
 Kolahdus, keulaportti ja kallistuma – Näin Estonia upposi 55 minuutissa
 "Laivan kylki näytti suurelta jalkapallokentältä" – Estonialta selviytynyt Altti Hakanpää etsii kohtalotovereitaan samalta pelastuslautalta
 Ettei koskaan enää – Estonian onnettomuudesta on ammennettu oppia meriturvallisuuden parantamiseksi
 KRP ja saksalaisviranomaiset alkavat selvittää epäiltyä Estonian hautarauhan rikkomista – saksalaisalus poistui paikalta

Esa Kujala sai 25 vuotta sitten epärealistisen pelastustehtävän – hyisessä meressä odotti satoja ihmisiä, lopulta löytyi neljä ruumista


Summary: Rattijuopumuksen aiheuttamissa onnettomuuksissa kuolleista tai loukkaantuneista yli kolmannes on alle 24-vuotiaita.

Kesäilta, kaverit ja kaljaa. Ei huolen häivää. On juhannus vuonna 2017. Parikymmenpäinen nuorten joukko on kokoontunut viettämään juhannusaattoa Joensuun lähistölle maaseudulle. Pelataan juomapelejä ja syödään pizzaa. Mopot seisovat pihalla parkissa, samoin muutama auto. 16-vuotias Teemu Meriläinen on tullut bileisiin täysi-ikäisen tyttöystävänsä kyydillä.
 Kesäyön lyhyt hämärä on jo laskeutunut. Ajetaanko vähän sivuteillä, eräs kaveri ehdottaa.
 Yksi porukan 16-vuotiaista pojista hyppää kuskin paikalle Opel Astraan. Teemu Meriläisen tyttöystävä lähtee kyytiin, koska auto on hänen mummonsa.
 Meriläinen ja kaksi muuta kaveria könyävät takapenkille. Meriläinen istuu kuskin taakse ja laittaa turvavyön kiinni. Humala tuntuu päässä. Auto käynnistyy. Muisti katkeaa.
 Onnettomuuden jälkeen Teemu Meriläistä pidettiin viikon ajan lääkekoomassa teho-osastolla.
 Teemu Meriläisen kotialbumi
 Suu liikkuu, kädet eivät
 Meriläinen nukkuu pitkää, pehmeää unta. Saatoin sammua, hän ajattelee jossakin unen rajamailla juuri ennen heräämistä. Kun hän saa silmät auki, ympärillä seisoo joukko lääkäreitä. Meriläinen yrittää puhua, mutta ääntä ei tule. Se johtuu hengityskoneen paksusta putkesta, joka painaa äänihuulia.
 Missä olen? Lääkärit lukevat kysymyksen huulilta ja vastaavat: Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Mitä on tapahtunut? Jouduit pahaan auto-onnettomuuteen.
 “Ai että vituiksi meni”, Meriläinen liikuttaa huuliaan ja alkaa nauraa. Hän luulee, että kyseessä on pieni reissu ensiapuun. Vielä hän ei tajua, etteivät kädet ja jalat liiku lainkaan.
 Kesästä 2017 piti tulla Teemu Meriläiselle se pitkä ja huoleton nuoruuden kesä. Peruskoulu oli juuri päättynyt, ja Meriläistä odotti paikka ammattikoulussa rakennuslinjalla. Meriläinen ajatteli, että koulukirjojen pänttääminen oli nyt lusittu: raksapuolella saisi tehdä enemmän käsillä. Sitä ennen olisi aikaa päristellä mopolla kavereiden kanssa katukoriskentältä toiselle ja juoda pussikaljaa puistossa.
 Kesää kesti kolme viikkoa.
 Onnettomuudessa auto murskaantui kahteen puuhun. Ulosajossa nopeus oli yli 100 km/h.
 Teemu Meriläisen kotialbumi
 Auto rusentui kahden puun väliin
 Teemu Meriläinen ei muista, mitä tapahtui sen jälkeen, kun auto hurahti käyntiin biletalon pihassa. Sitä seuraavat tapahtumat tiedetään mukana olleiden kertomusten, silminnäkijöiden sekä poliisin ja vakuutusyhtiöiden tutkinnan perusteella.
 Meriläisen kaveri ajoi autolla asfalttitietä pitkin. Muuta liikennettä ei näkynyt keskiyön aikaan pienellä kylätiellä. Kuski oli humalassa. Hän väsyi ja valitti, ettei näe enää ajaa. Siinä vaiheessa Meriläisen tyttöystävä vaihtoi kuskin paikalle. Hänkin oli kännissä. Kaksi kaveria takapenkiltä hyppäsi pois kyydistä ja sanoi kävelevänsä takaisin. Heitä pelotti, että kohta sattuisi jotakin.
 Kolmikko jatkoi matkaa autolla. Maisema vilisi. Yhtäkkiä asfaltti vaihtui soratieksi ja eteen tuli Y-kirjaimen muotoinen risteys. Tarkkaa nopeutta ei tiedetä, mutta silminnäkijöiden ja vakuutusyhtiön tutkimusten mukaan kuski ajoi yli satasta.
 Y-risteyksestä auto kimposi suoraan metsään. Se rusentui kahden puunrungon väliin, nousi pystyasentoon ja romahti takaisin maahan. Puut murskasivat keulan ja painoivat auton katon kasaan. Kello oli 0.40 juhannusyönä.
 Helikopterilla hoitoon
 Pelastajat tulivat paikalle vajaassa puolessa tunnissa. Meriläinen ja autoa ajanut tyttöystävä piti irrottaa rusentuneesta autosta. Pelkääjän paikalla istunut kaveri pääsi ulos omin avuin.
 Tyttöystävän lantio murtui viidestä kohdasta, reisiluu murskaantui ja törrötti ulos säärestä.
 Teemu Meriläisen niskassa on titaanilevy. Hermoyhteys rintakehästä alaspäin on poikki.
 Teemu Meriläisen kotialbumi
 Meriläiselle kävi vielä huonommin. Lantio ja reisiluu murtuivat. Siitä olisi kyllä toipunut, mutta siitä ei, että ylhäältä niskasta murtui neljä niskanikamaa. Hermoyhteys koko alavartaloon rintakehästä alaspäin katkesi.
 Meriläinen kuljetettiin helikopterilla ensin Joensuun keskussairaalaan ja sieltä Kuopion yliopistolliseen sairaalaan. Hänet pidettiin viikon ajan lääkekoomassa ja siirrettiin vielä Tampereelle.
 Vasta siellä hän heräsi.
 Hengittäminenkin oli opeteltava
 Tilanteen vakavuus selvisi Meriläiselle pikkuhiljaa, kuukausien kuluessa. Pää ei suostunut ottamaan vastaan kylmiä faktoja: diagnoosi oli tetraplegia, neliraajahalvaus. Kädet ja jalat eivät toimineet aluksi lainkaan. Potilas makasi sängyssä ja aisti kosketuksen vain kasvoissa ja kaulalla.
 – Minulla on mielikuva, ettei kukaan sanonut suoraan, että en kävele koskaan. Silloin en olisi sitä tietoa kyllä kestänytkään, Meriläinen sanoo.
 Meriläinen aikoo kouluttaa yhdessä tyttöystävänsä kanssa Maxista avustajakoiran. Palkkiot koiralle hän antaa suupielestään sylkemällä.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Nyt, kun onnettomuudesta on kulunut runsaat kaksi vuotta, Meriläinen pystyy istumaan pyörätuolissa. Hänen keskivartaloaan tukee joustava vyö, mutta niskaa hän pystyy kannattelemaan itse.
 Puhuminen ja nieleminen onnistuvat. Käsivarret nousevat jonkin verran, mutta kämmenet ja sormet eivät toimi ollenkaan. On sanomatta selvää, että aivan kaikki elämässä on eri tavalla kuin ennen.
 Pelkkä pyörätuolissa istuminen on valtavan työn tulos. On todellinen työvoitto, että Meriläinen pystyy syömään remmillä ranteeseen kiinnitetyn lusikan avulla itse. Että hän voi käyttää kännykkää, joka on kiinnitetty tarranauhalla reiteen. Että hän kykenee ylipäätään elämään.
 Kaikki hengittämisestä lähtien on pitänyt opetella alusta alkaen uudelleen.
 Ensimmäinen puhelu tyttöystävälle
 Kun Meriläinen nostettiin ensimmäistä kertaa istuma-asentoon teho-osastolla, kipu niskassa oli tolkuton. Meriläinen itki ja aneli päästä takaisin makuulle.
 – Hoitajat sanoivat, että nyt pitää luoda pohja kuntoutumiselle.
 Pikkuhiljaa istumisaika piteni muutamasta minuutista ensin puoleen tuntiin ja kuukausien kuntoutuksessa koko päivään.
 Kun hengityskone otettiin pois, ei ilmaa riittänyt aluksi puhumiseen ja hengittäminen oli haukkomista. Meriläinen kutsui hoitajaa luokseen kieltään naksauttamalla. Putki keuhkoihin oli kulkenut kaulakuopasta. Siinä oli pullonkorkin kokoinen aukko, joka falskasi, kun Meriläinen yritti puhua.
 – Isoveli otti veljellisen kuristusotteen niin, että aukko puristui umpeen. Sitten ääni kulki paremmin, Meriläinen muistelee.
 Teemu Meriläinen ei liiku ulkona ilman avustajaa. Halvaantuneen ihmisen lämmönsäätely on häiriintynyt. Ulkona tulee helposti kylmä.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Kuukausi onnettomuuden jälkeen puhuminen onnistui sen verran, että Meriläinen sai soitettua ensimmäistä kertaa tyttöystävälleen. Sitä ennen muutamat viestit olivat kulkeneet äidin ja veljen kautta. Tyttöystävä oli toipumassa leikkauksesta Töölön sairaalassa.
 “Olen elossa, milloin nähdään?”
 Nugetin saaminen suuhun oli saavutus
 Kuukauden sairaalajaksoa seurasi kolmen kuukauden kuntoutus Tampereella.
 – Se oli aivan jäätävää työntekoa.
 Istumisen lisäksi Meriläinen opetteli käyttämään käsivarsiaan. Lopulta hän pystyi rullaamaan itseään kuntoutuskeskuksen käytävää edestakaisin. Juttukavereina olivat osaston mummot. Ison osan päivästä hän katsoi ikkunasta ulos tai tuijotti televisiosta uusintoja.
 – Voit kysyä mitä tahansa lentokoneista. Osaan Lentoturmatutkinta-sarjan ulkoa, Meriläinen sanoo.
 Syömiseen tarvittiin erilaista liikerataa kuin pyörätuolilla liikkumiseen. Siitä ei aluksi meinannut tulla mitään. Lopulta yhtenä päivänä lounaalla Meriläinen onnistui viemään nugetin lusikassa suuhunsa asti. Se antoi valtavasti voimaa jatkaa.
 – Aiemmin olin sellainen, että jätin homman kesken, jos en onnistunut kerralla. Nyt on ollut pakko oppia siihen, että mikään ei onnistu aluksi, mutta saattaa onnistua kovalla harjoittelulla.
 Silti kaikkein kovin urakka on ollut pään sisällä. Meriläinen kuvailee aikaa kuntoutuksessa henkiseksi vuoristoradaksi. Monena päivänä hän ei olisi jaksanut elää.
 Välähdyksenomaisina hetkinä Meriläiselle valkeni, että tämä kaikki: hengittämisen, istumisen ja syömisen opettelu, ei ollut ohimenevää, vaan uusi arki. Se musersi.
 Sama Teemu, pyörät alla
 Syksyllä 2017 Meriläinen pääsi pois kuntoutuksesta ja palasi takaisin kotiin Joensuuhun. Kaverit olivat aloittaneet lomien jälkeen opintonsa ammattikoulussa ja lukiossa. Meriläinen istui pyörätuolissa kotonaan äitinsä luona eikä halunnut poistua asunnosta. Kaikki, mikä muistutti entisestä elämästä, romahdutti henkisesti.
 – En pystynyt menemään kaupungin keskustaan ilman rauhoittavaa lääkitystä. Jos vastaan tuli joku tuttu, menin aivan paniikkiin.
 Talven kuluessa voimat lisääntyivät, ja ajatukset alkoivat kääntyä pikkuhiljaa tulevaan. “Raksa-ukkoa” hänestä ei tullut niin kuin piti. Mutta voisiko tulla jotakin muuta? Meriläinen aloitti ammattistartti-opinnot ja korotti peruskoulun päästötodistuksensa arvosanoja.
 Uuden elämän opettelussa yksi ihminen on ollut tärkeämpi kuin kukaan muu. Kuntoutumiseen tuli uutta puhtia, kun Meriläinen muutti pois lapsuudenkodista, yhteen tyttöystävänsä kanssa.
 Tyttöystävän fyysiset vammat ovat parantuneet hyvin. Henkinen kipu on ollut hankalampi asia. Se on ravistellut koko Meriläisen lähipiiriä: tyttöystävää, äitiä ja veljiä.
 – Sanon kaikille, että mennyt on mennyttä. Olen sama Teemu kuin ennenkin, minulla on vain pyörät alla. Haluan, että minua kohdellaan samalla tavalla kuin ennenkin.
 Meriläinen treenaa käsivarsien lihaksia kuntosalilla fysioterapeutti Mika Kopposen avustamana. Tarttumahanskat kiinnitetään laitteeseen, sillä Meriläisen kämmenet ja sormet eivät toimi. Heikki Haapalainen / Yle
 Meriläisen mielestä niin suurta tragediaa ei olekaan, etteikö siitä voisi sopivassa tilanteessa heittää myös huumoria. Kavereista läheisimmät ovat pysyneet vierellä. He ovat opetelleet käyttämään henkilönosturia, jonka avulla Meriläinen autetaan sängystä pyörätuoliin.
 Enää kadulla pyörätuolia tuijottavat ihmiset eivät häiritse niin kuin aluksi.
 Max opettelee olemaan käsinä
 Tällä hetkellä Meriläinen kuvailee vointiaan hyväksi. Onnettomuuden jälkeen lääkelista oli “lattiasta kattoon”, mutta Meriläinen on halunnut tiputtaa kipulääkkeet minimiin. Nyt hänellä on allaan uusi pyörätuoli, eikä kipuja niskassa ole.
 Käsivarsista hauiksista on siirretty hermoja ranteeseen. Leikkauksen tuloksena oikea ranne liikkuu hieman. Meriläinen on silti nykyisin vasenkätinen, sillä sen puolen kädessä on enemmän voimaa.
 Meriläisen on pitänyt yhtä aikaa kasvaa aikuiseksi ja oppia siihen, että hän on muiden avun varassa ympäri vuorokauden. Henkilökohtainen avustaja on paikalla päiväsaikaan, ja iltaisin ja öisin tyttöystävä toimii omaishoitajana. Lisäksi kotihoito käy joka päivä. Fysioterapeutin ja toimintaterapeutin vastaanotot rytmittävät viikkoa.
 Uutena tulokkaana keskustan kerrostalokaksion olohuoneessa pyörii nelikuinen saksanpaimenkoiran pentu. Meriläinen ja tyttöystävä aikovat kouluttaa Maxista avustajakoiran.
 – Mahdollisuudet ovat kuulemma rajattomat. Koiran voi opettaa tuomaan tavaroita jääkaapista, sammuttamaan valot ja sulkemaan ovet käskystä, Meriläinen kertoo.
 Saksanpaimenkoira Max on nelikuinen pentu.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Nyt pentu osaa jo käskystä istua pyörätuolin viereen. Se odottaa palkinnoksi nakinpalaa. Koska kädet eivät toimi, avustaja antaa Meriläiselle nakinpalasia suuhun, ja Meriläinen sylkäisee ne koiralle yksi kerrallaan.
 Se tyypillinen tarina
 Käsillä tekemisen tilalle on tullut haave yrittäjyydestä. Tänä syksynä Meriläinen aloitti merkonomiopinnot yrittäjälinjalla, mutta jo viime keväänä hän perusti oman yrityksen ammattikoulun opettajan avustuksella.
 Meriläinen toimii kokemusasiantuntijana. Hän käy kertomassa tarinaansa onnettomuudesta terveysalan ammattilaisille sekä nuorille kouluissa. Kun yläkouluikäiset oppilaat näkevät kuvan rusentuneesta autosta ja Meriläisestä teho-osastolla, salissa on hiljaista.
 Sitä Meriläinen toivookin: että viesti menisi perille. Tarina on nimittäin tuttuakin tutumpi.
 Osa nuorista on liikenteessä riskikuljettajia. Ennen vakavaa onnettomuutta Meriläinenkin oli joskus ajanut mopolla kännissä. Meriläisen onnettomuudessa kävivät toteen monet Liikenneturvan tilastoista tutut muuttujat.
 Nuorten vakaville liikenneonnettomuuksille on tyypillistä kova vauhti, humalassa ajo ja tieltä suistuminen. Eniten tällaisia onnettomuuksia tapahtuu kesäviikonloppuina. Juuri niin kuin juhannuksena 2017.
 – Joskus kaipaan sitä huolettomuutta. On kesä, ollaan vaan isolla porukalla ja hengataan, Teemu Meriläinen sanoo.
 Viime helmikuussa hän täytti 18 vuotta. Ajokorttia ei tullut, mutta iltaa istuttiin yhdessä ystävien kanssa.
 Lue myös:
 Nuoret ovat yliedustettuina liikenneonnettomuuksissa – Mitä nuorten miesten riskialttiille liikennekäyttäytymiselle voitaisiin tehdä?
 Liikenneopettaja huolestui 17-vuotiaiden ajokorteista: "Eivät välitä, sujuuko ajaminen liikennesääntöjen mukaisesti vai vähän sinne päin"

Yksi päähänpisto kotibileissä romutti kaiken – neliraajahalvaantuneen Teemu Meriläisen, 18, piti opetella hengittäminenkin uudelleen


Summary: Eikä ole mitään, mitä haluaisin vielä kuvata, sanoo 90-vuotias Kulttuurivieras Caj Bremer. Silti hän jaksaa yhä olla loputtoman kiinnostunut ihmisten tarinoista. Bremerillä itsellään tarinoita on yhtä paljon kuin otettuja valokuvia.

– Se oli kyllä uskomaton tarina,  Caj Bremer  aloittaa.
 Erakkonainen asui Kainuun erämaassa, “jossain siellä kauhean pitkän matkan takana”.
 Bremer ajatteli mennä häntä tapaamaan. Ennakkoon oli viety sana, että vieraita on tulossa, mutta ei kerrottu ketä.
 Hän meni sisälle tupaan ja esitteli itsensä.
 – Nainen sanoi: Caj Bremerkö? Sanoin, että kyllä. Hän sanoi vielä kerran: Ai, siis Caj Bremerkö? Sanoin, että kyllä, miten te tunnette minut, olemmeko tavanneet jossain?
 – Voi voi, huussini seinillä on kaikki sinun kauniit kuvasi, Bremer muistelee naisen huudahdusta.
 Hän on kertonut vuosikymmenten takaisen sattumuksen monta kertaa. Mukava muisto naurattaa häntä edelleen.
 – Hienompaa kritiikkiä en ole koskaan saanut kuvistani. Erakon sanat tulivat suoraan hänen sydämestään.
 Valokuvaaja muistuttaa, että ennen mökkien ulkovessat olivat ihmisten gallerioita. Niiden seinille laitettiin kuvat, joista pidettiin.
 – Omien vanhempieni huussissa oli heidän häävalokuvansa. Että kaikenmoista.
 Katolla Jyväskylän Suurajoja seuraava isäntä on valokuvaajan yksi tunnetuimmista kuvista (v. 1963). Caj Bremer /  Suomen valokuvataiteen museon kokoelma
 “Olen viihtynyt maalaistuvassa ja Kekkosen vastaanotolla”
 Caj Bremer on valokuvaaja, akateemikko ja yksi merkittävimmistä suomalaisista kuvajournalisteista.
 Joskus hänen valokuvansa ovat niin täynnä tunnetta, ettei niitä pysty liikuttumatta katsomaan. Sellainen on 1960-luvulla Polvijärven Martonvaarassa, suutari Keräsen rutiköyhässä tuvassa otettu kuva. Kuluneessa pinnasängyssä makaa sairas vauva, perheen kahdestoista lapsi.
 Mutta paljon on myös huumoria. Jyväskylän Suurajoja seuraa sätkä sormien välissä lippalakkipäinen isäntä. Hän tutkailee tapahtumaa aitiopaikalta, ladon katolle nostamaltaan tuolilta.
 Kuvista välittyy myötätunto ja kunnioitus kuvattavaan.
 – Olen aina halunnut kuvata ihmisiä heidän omassa ympäristössään, olipa se sitten linna tai pirtti. Olen viihtynyt yhtälailla maalaistuvassa kuin Kekkosen vastaanotolla. Erona on vain se, että olen joutunut pukeutumaan niihin eri tavalla.
 Bremerille kaikki kuvattavat ovat arvoasteikossa samalla tasolla.
 – Erakkonainen on yhtä tärkeä ja arvokas ihminen kuin ministerikin. Ei heissä ihmisinä sen kummempaa eroa ole.
 Nella Nuora / YLE
 “Työntäkää se äijä ikkunaan”
 Caj Bremer on taltioinut juuri sodasta toipuneen Suomen tuntoja, arkea, työtä ja ilon hetkiä kaupungeissa sekä syrjäistäkin syrjäisemmissä korpimökeissä.
 Kuvattavina ovat olleet niin johtavat poliitikot, kuninkaalliset kuin savupirtin lapsetkin. Ikuistetuiksi ovat tulleet missit, mallit ja mammat.
 Lisäksi tietysti  Kekkonen , Kekkonen ja Kekkonen. Valokuvaaja liikkui presidentin kannoilla sekä Lapin hangilla että Napoleonin kotitalossa Korsikalla.
 Hän paljastaa kuvauskeikoilla rukoilleensa usein jumalia apuun ja yksi niistä kerroista oli juuri silloin.
 – Minä tosiaan rukoilin, että työntäkää se äijä sinne ikkunaan. Jumala työnsi sen sinne, hän sanoo ja nauraa hytkyen.
 – Mutta en pyytänyt sitä presidentiltä.
 Kuuluisassa kuvassa Kekkonen katselee ulos ikkunasta, jonka alla lukee Napoleon. Käsi on takin sisään työnnettynä.
 – En ole koskaan järjestänyt mitään, ja olen kriittinen sen suhteen, mikä on totta. Jos jotain on tapahtunut edessäni, olen kuvannut.
 Bremer uskoo, että hänen on helppo päästä lähelle kuvattaviaan, koska on aidosti kiinnostunut ihmisistä ja heidän tarinoistaan. Nella Nuora / YLE
 “Edelleen on perheitä, jotka just ja just pystyy elämään”
 Kuviin taltioitui myös muuttuva maaseutu ja Suomi, jota ei enää ole.
 Ristiin rastiin maata kiertänyt kuvaaja muistuttaa, että toisaalta edelleenkään ei tarvitse mennä kovinkaan kauaksi pääkaupungista, niin kohtaa samanlaisia taloja ja näkymiä kuin hänen vanhoissa kuvissaan.
 Eikä köyhyys ja puutekaan ole hävinneet.
 – Köyhyyttä, jota kuvasin jo 1950-luvulla on Suomessa edelleen. Edelleen on perheitä, jotka just ja just pystyy elämään ja elättämään perheensä.
 Bremerillä on kuvasarja, joka kertoo Ruotsiin muuttaneista suomalaisista, jotka palaavat kesän viettoon entiseen kotikyläänsä. Heillä on hienot autot ja vaatteet, joita tuskin olisi, jos he olisivat jääneet.
 – Ihmisten pukeutuminen voi muuttua, mutta ankeutta, kurjuutta ja samoja ongelmia kuin silloin, löytyy Suomesta edelleen.
 Caj Bremer sai valokuvasarjasta Suomalainen arkipäivä valtionpalkinnon vuonna 1972 ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon vuonna 1973. Caj Bremer /  Suomen valokuvataiteen museon kokoelma
 "Jumalat järjestivät naisen valokuvaan"
 Pari vuosikymmentä myöhemmin valokuvaaja kuvasi kasvottomia kerrostalolähiöitä, joita rakennettiin kiireesti, kun väki alkoi valua Etelä-Suomeen. Valokuvassa nököttää harmaa puutalo kerrostalojen puristuksessa.
 – Nykyisin on uusia asuinalueita ja valtavia ostoskeskuksia. Niitä ei silloin ollut samassa mittakaavassa kuin nyt.
 Kerran valokuvaaja kuuli, että Vantaan Tikkurilaan oli rakennettu asuntoyhtiö nimeltään Kukkaketo ja hän halusi nähdä, miltä se näyttää.
 Se näytti tältä:
 Valokuvaaja ikuisti paikan nimeltä Kukkaketo. Caj Bremer /  Suomen valokuvataiteen museon kokoelma
 – Se oli kaikkea muuta kuin kukkaketo. Uudet asuntoalueet olivat ainakin silloin synkkiä, mutta voi olla, että jos nyt menisin katsomaan, siellä olisikin kukkia.
 Kerran hän kuvasi suurta kerrostalokolossia ja sen lukuisten ikkunoiden täplittämää seinää. Yhteen ikkunoista ilmestyi nainen ja kuvasta tuli entistä kertovampi.
 Ihmiset kysyivät taas Bremeriltä, miten hän onnistui saamaan naisen ikkunaan.
 – Kerroin, etten saanutkaan.
 Bremer nostaa huvittuneena ristityt kätensä ylös.
 – Taas jumalat järjestivät asian ja naisen valokuvaan.
 "Poikani Stefan auttoi minut Facebookiin ja se on aika kiva. Varsinkin nyt, kun vaimoni on kuollut ja asun yksin Sipoon saaristossa." Nella Nuora / Yle
 .
 “Suurin osa kuvistani on hömppää”
 Caj Bremerillä on arkistossaan 10 000 ottamaansa valokuvaa.
 – Niistä 7000-8000 on täyttä hömppää, mutta olen nauttinut, kun olen saanut kuvata.
 Kuvatessa hänestä on tärkeää unohtaa itsensä ja jutella ihmisten kanssa. Hän ei halua lähestyä heitä kuin suuri ammattilanen, vaan huomiota herättämättä.
 Siksi hän hankki pienen kameran, jotta pääsisi lähemmäksi ihmisiä heitä pelästyttämättä. Salamavalon sijaan hän on suosinut luonnonvaloa, koska haluaa, että ihmiset kuvaa katsoessaan ajattelevat: "näinhän se oikeasti on".
 – Minun on aina ollut helppo saada yhteys ihmisiin ja se tottakai auttaa valokuvaajan työssä. Jos haluaa hyviä kuvia, on oltava kiinnostunut ihmisistä ja heidän ongelmistaan, eikä saa koko ajan vain ajatella, että minun täytyy saada kuva.
 Joihinkin kuvattaviin on säilynyt yhteys vuosikymmenten ajan. Kaikkien kohtaloa hän ei tiedä. Joskus valokuvanäyttelyissä on sattunut hauska yllätys.
 – On tultu sanomaan, että tuossa kuvassa on isäni. Aina en ole itsekään tiennyt, keitä kuvassa on.
 1970-luvulla Bremer kuvasi Muoniossa uudisraivaajaperhettä. "Etelässä pantiin peltoja pakettiin, mutta pohjoisessa piti raivata uutta", hän sanoo.  Caj Bremer /  Suomen valokuvataiteen museon kokoelma
 Bremer kertoo tarinan 1970-luvulta. Hän matkusti viikoksi Muonioon. Siellä hän seurasi uudisraivaajaperheen elämää ja kuvasi. Jälkeenpäin hän aina ajatteli, että joskus palaisi takaisin.
 Kului kymmeniä vuosia ja perheen tyttäreltä tuli kirje, jossa hän kirjoitti, että olisi kiva tavata. Hän oli ollut kuvaushetkellä 4-vuotias.
 – Siltä istumalta soitin hänelle, että huomenna olen tulossa. Niin minä lähdin.
 Nainen oli yli 30-vuotias ja hänellä oli kaksi teini-ikäistä lasta.
 – Muuten mikään ei ollut muuttunut. Kun tulin autosta ulos, maisema oli ihan sama.
 “Mitään ei ole jäänyt kuvaamatta”
 Caj Bremer tunnetaan suomalaisen reportaasikuvauksen uudistajana ja edelläkävijänä. Pitkä ura alkoi 1950-luvulla Hufvudstadsbladetissa, jatkui Viikkosanomissa ja myöhemmin Helsingin Sanomissa.
 Hän on saanut elämäntyöstään useita palkintoja ja tunnustuksia.
 – En enää jaksa samalla tavalla kuin ennen. Huomaan, että vähitellen määrätyllä tavalla elämä valuu pois.
 Bremer ei kuule. Siksi hän käyttää kuulokojetta.
 – Mielelläni olen tehnyt kaiken sen, mitä olen tehnyt. Ei ole mitään, mitä haluaisin vielä kuvata. Mitään ei ole myöskään jäänyt kuvaamatta.
 90-vuotias valokuvaaja asuu meren ja luonnon äärellä, vanhassa talossaan Sipoon saaristossa. Hän kuvaa lähinnä omaksi ilokseen ja silloin usein ympäröivää luontoa.
 – Luonnosta on tullut minulle yhä tärkeämpi. Maisemien kuvaaminen on minulle terapiaa. Kuvaan, kun siltä tuntuu.
 Haastattelua tehdään Valokuvataiteen museossa Helsingissä. Näyttelyssä on esillä Bremerin ottamia valokuvia. Niitä katsoo keskittyneesti joukko näyttelyvieraita. Sitten he ilokseen huomaavat, että sattumalta paikalla on itse valokuvaaja.
 Myös Bremer innostuu ihmisistä. Hetkessä valokuvaaja on yleisön ympäröimä.
 – Aina on teitä ihailtu. Kuvistanne välittyy lämpö.
 – Ihan liikutun.
 – Kuvalliset ansionne ovat huikeat, aseista riisuvan hienoja kuvia.
 – Saanko ihan kätellä mestaria?
 Caj Bremer alkaa kertoa heille seinällä olevan valokuvan tarinaa.
 "Tuntuu vähän hullulta olla itse kuvattavana", Caj Bremer sanoo kuvaajalle.   Nella Nuora / Yle
 Jutussa nähtävät Caj Bremerin ottamat valokuvat ovat esillä Valokuvataiteen museon näyttelyssä Suomalainen arkipäivä. Näyttely Caj Bremer - Kuvia kaukaa on parhaillaan esillä helsinkiläisessä Päivälehden museossa.

Valokuvaaja Caj Bremer on kuvannut köyhissä tölleissä sekä rikkaiden linnoissa ja usein rukoillut Jumalaa apuun – "Mitään ei ole  jäänyt kuvaamatta"


Summary: Bussi ajautui vastaantulevien kaistalle. Onnettomuuden syyksi epäillään rengasrikkoa.

Kiinassa ainakin 36 ihmistä on kuollut ja saman verran loukkaantunut, kun bussi ajautui moottoritiellä vastaantulevien kaistalle ja törmäsi rekkaan.
 Onnettomuus tapahtui lauantaina Jiangsun provinssissa Itä-Kiinassa. Alustavan tutkimuksen mukaan onnettomuuden aiheutti bussin renkaan rikkoutuminen, uutistoimisto Xinhua raportoi.
 Bussissa oli törmäyshetkellä 69 matkustajaa ja rekassa kolme. Loukkaantuneista yhdeksän tila on vakava, paikallisviranomaiset kertovat.
 Vakavat liikenneonnettomuudet ovat verrattain yleisiä Kiinassa. Maan tieverkoston kunto vaihtelee paljon, kuljettajat eivät usein piittaa liikennesäännöistä eikä niiden noudattamista valvota riittävästi.
 Vuonna 2017 Kiinassa kuoli liikenneturmissa yhteensä 262 000 ihmistä. Kuolemaan tai vammoihin johtaneista onnettomuuksista 90 prosentin kerrotaan johtuneen tieliikennelakien rikkomisesta, uutistoimisto AFP raportoi.

Kiinassa ainakin 36 kuollut bussin ja rekan kolarissa


Summary: Vaalien suurin kysymys on se, kenet Kurz ottaa hallitukseensa. Yle kysyi Kurzilta, voiko Ibiza-puolueeseen enää luottaa.

Salzburgilaisella  Johannes Reinbacherilla  on selvä visio tulevaisuudestaan. 15-vuotias lukiolainen aikoo opiskella lakia ja ryhtyä poliitikoksi. Tavoitteena on aloittaa paikallistasolta ja nousta sitten valtakunnan politiikkaan.
 Aivan kuten hänen poliittinen esikuvansa, jonka vuoksi hän on saapunut Wieniin yhdeksi illaksi.
 Reinbacherilla on yllään kauluspaita, pikkutakki ja taskuliina. Lukiolainen odottaa malttamattomana illan vaaliväittelyn alkamista wieniläisellä tv-studiolla, jonne hän on saapunut studiovieraaksi.
 Ulko-ovi käy. Sisään astuu Reinbacherin idoli ja Itävallan sunnuntain parlamenttivaalien todennäköinen voittaja.
 Nopea kädenheilautus ja  Sebastian Kurz  on jo kadonnut takahuoneeseen.
 Vaaliväittelyä television suorassa lähetyksessä seurannut Johannes Reinbacher, 15, näyttää kännykästä kuvaa, jossa hän poseeraa entisen ja todennäköisesti myös tulevan liittokansleri Sebastian Kurzin vierellä. Suvi Turtiainen / Yle
 Kurz on 33-vuotias, mutta häntä tituleerataan muiden entisten liittokanslereiden tapaan  Altkanzleriksi . Hänen nousunsa Itävallan politiikan huipulle on ollut ainutlaatuinen koko Euroopassa.
 Kurz nousi 27-vuotiaana ulkoministeriksi valtiosihteerin paikalta. Kaksi vuotta sitten hänen johtamansa konservatiivinen ÖVP-kansanpuolueensa voitti vaalit. Kurzista tuli liittokansleri eli hallituksen päämies vain 31-vuotiaana.
 Reinbacherille Kurz on todiste siitä, että nuorena voi saavuttaa paljon.
 Vaaleissa asetelma Kurz vastaan muut
 Tänään itävaltalaiset äänestävät ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa. Kurzin hallitus kaatui keväällä niin kutsuttuun Ibiza-skandaaliin. Bilesaari Ibizalla  salaa kuvattu video paljasti  Kurzin hallituskumppanin, nationalistisen FPÖ-vapauspuolueen johtajan olleen valmis korruptioon venäläisten kanssa.
 Mielipidemittauksissa Ibiza on runnonut hallituspuolueita yllättävän vähän. Kurzin ÖVP on saamassa noin 35 prosentin kannatuksen ja Ibiza-puolue FPÖ noin 20 prosenttia.
 Wieniläisellä tv-studiolla suora lähetys on alkamassa. Lukiolainen Reinbacher asettuu eturiviin. Kurz seisoo vain muutaman metrin päässä.
 He ovat kohdanneet ennenkin. Viime vuonna Reinbacher pääsi juttelemaan Kurzin kanssa Salzburgissa EU-kokouksen jälkeen.
 Reinbacher kaivaa kännykän taskustaan ja näyttää Kurzin kanssa ottamaansa yhteiskuvaa. Molemmilla on kauluspaidat ja tukka ojennuksessa. Liittokansleri antoi lukiolaiselle 20 minuuttia ajastaan.
 – Kun hän kätteli minua ensimmäistä kertaa, se oli kyllä hieno hetki, Reinbacher sanoo.
 Tästä Kurz tunnetaan: hän esiintyy kansanmiehenä ja antaa aikaa selfien ottajille. Mutta vaaliväittelyn mainostauoilla käy selväksi, ettei mitään jätetä sattuman varaan.
 Kun muut puoluejohtajat jäävät mainostaukojen ajaksi juttelemaan studioyleisön kanssa, Kurz katoaa nopeasti takahuoneeseen. Joko henkilökohtaisista syistä tai sitten kuuntelemaan neuvoja väittelyn seuraavaa kierrosta varten. Hän palaa vasta hetki ennen lähetyksen jatkumista.
 Kurzin kampanjakoneisto on ammattimainen ja sujuvaksi rasvattu. Kurz esiintyy valtiomiesmäisesti ja pitää yllä puhdasta imagoa keskellä ryvettynyttä politiikkaa.
 Hän nousi vaalivoittoon kaksi vuotta sitten Obama-henkisellä retoriikalla. Hän lupasi Itävaltaan muutoksen ja uudenlaisen hallituspohjan Itävaltaa vuosikymmeniä lähes tauotta hallinneen suuren koalition eli konservatiivisen ÖVP:n ja sosiaalidemokraattisen SPÖ:n yhteishallituksen tilalle.
 Sen hän antoikin, ja päästi maahanmuuttovastaisen nationalistipuolueen FPÖ:n hallitukseen. Alle kaksi vuotta myöhemmin hallitus kaatui Ibiza-videoon. Kurzia hallituskumppanin skandaali ei vahingoittanut.
 Itävallan vaalikamppailun asetelma onkin ollut Sebastian Kurz vastaan kaikki muut. Yksi syy on hänen poikkeuksellinen asemansa Itävallan politiikassa.
 Sebastian Kurz kampanjoi Wienissä 27. syyskuuta. Georgi Licovski / EPA
 Vastaa vahvan johtajan kaipuuseen
 Kurz on vaistonnut ajan hengen. Hän on rakentanut itsestään vahvan johtajan, joille on länsimaissa yhä enemmän kysyntää. Politiikan tutkija  Kathrin Stainer-Hämmerle  sanoo Kurzin ottaneen koservatiivipuolueessa vallan omiin käsiinsä.
 – Hän on muuttanut ÖVP:tä todella rajusti ja pitää sanoa, että kohti autoritäärisesti johdettua puoluetta. Hän on varmistanut asemansa puoluehallinnon yläpuolella ja voi päättää monesta asiasta yksin, Stainer-Hämmerle sanoo Wienissä.
 Hänen mukaansa vaalien suurin vääntö on luvassa vasta vaalipäivän jälkeen. Kurzin on muodostettava uusi koalitiohallitus. FPÖ:n kampanjan ydin on ollut vakuuttaa Kurz siitä, että ÖVP:n ja FPÖ:n hallituksen pitäisi jatkaa.
 Ideologiat ovat siirtyneet lähemmäs toisiaan. Kurz on viime vaaleissa siirtynyt osin FPÖ:n tontille kovalla maahanmuuttopolitiikalla. FPÖ puolestaan ajaa veroleikkauksia.
 Vaalimainosvideolla FPÖ:n uusi puheenjohtaja  Norbert Hofer  on hakeutunut Kurzia muistuttavan hahmon kanssa pariterapiaan. Session loppupäätelmä on se, että parivaljakolla on yhteiset ideat ja hyvä suhde.
 – Haluatteko vaarantaa sen vain Ibizan takia? terapeutti kysyy videolla.
 FPÖ:n lisäksi Itävallassa spekuloidaan täysin uudenlaisella mahdollisella hallituspohjalla. Vapauspuolue FPÖ:n sijaan Kurz voisi valita vihreät ja liberaalipuolue Neosin, jos ne keräävät riittävästi kannatusta. Politiikan sisällössä erityisesti vihreiden kanssa on kuitenkin suuria eroja.
 Kurz itse johtaisi Itävaltaa mieluiten ilman yhtäkään apupuoluetta. Ibiza-skandaalin jälkeen Kurz sanoi avoimesti, että paras olisi vain yhden puolueen hallitus. Myös television vaaliväittelyssä hän harmittelee, ettei Itävallassa ole enemmistödemokratiaa.
 Yksin hallitseminen on toki kätevää. Toinen kysymys on se, mitä se tarkoittaa demokratialle.
 Politiikan tutkija Kathrin Stainer-Hämmerle sanoo puolueessaan valtaa keskittäneen Sebastian Kurzin haistaneen ajan hengen. Vahvoille johtajille on kysyntää. Suvi Turtiainen / Yle
 Miljoonia piilossa pidettyä vaalirahaa
 Wieniläisen viikkolehden Falterin toimittajalla  Josef Redlillä  ei oikeastaan olisi aikaa antaa haastattelua. Lehti menee illalla painoon, ja vaalit ovat ovella.
 Lisäksi myöhemmin samana päivänä on edessä iso haastattelu, kun Kurzin konservatiivipuolue ÖVP on luvannut vihdoin vastata kysymyksiin paikallisesta vaalirahakohusta.
 Falter paljasti kesällä ÖVP:n saaneen vaalirahaa huomattavasti virallista ilmoitusta enemmän. Lehti sai anonyymiltä tietolähteeltä käsiinsä puolueen asiakirjoja, joista syntyi kampanjaa ravistellut skuuppi.
 Itävallan lain mukaan puolue saa käyttää vaalikampanjaan enintään seitsemän miljoonaa euroa. ÖVP käytti paljastuksen mukaan vuoden 2017 vaaleissa 13 miljoonaa euroa. Laki velvoittaa lisäksi puolueet ilmoittamaan kaikki yli 50 000 euron lahjoitukset. Asiakirjoista paljastui, että esimerkiksi eräs miljardöörileski oli lahjoittanut puolueelle miljoonan, mutta sarjana alle 50 000 euron kertalahjoituksia.
 Falterin toimittajan Redlin mukaan suuresta kampanjapotista on ollut ehdottomasti hyötyä Kurzille. Henkilö, jolla on varaa 10 000 vaalimainokseen, näkyy enemmän kuin ehdokas, jolla on varaa vain kymmeneen tienvarsikylttiin.
 – Tilannetta voi verrata sadan metrin sprinttiin. Doping auttaa urheilijoita ja tässä sama koskee rahaa, Redl sanoo Falterin vähän kotikutoisessa toimituksessa Wienin keskustassa.
 Josef Redl työskentelee toimittajana itävaltalaisessa Falter-lehdessä, joka on paljastanut Sebastian Kurzin konservatiivisen ÖVP-kansanpuolueen saaneen vaalirahaa ohi virallisten vaalirahailmoitusten. Suvi Turtiainen / Yle
 ÖVP on tehnyt valituksen Falterista paljastusten jälkeen, vaikka asiakirjat ovat osoittautuneet oikeiksi. Toimittajan mukaan tämä on tapa kääntää keskustelua pois itse asiasta. Ja tehdä lehdestä osapuoli.
 Lehdistön ottaminen kohteeksi on tuttua myös Atlantin takaa.  Donald Trump  käy jatkuvaa taistoa liberaaleja The New York Timesia ja CNN-kanavaa vastaan.
 Kurzin johtamistyylissä on vahvan johtajan elkeitä myös mediaa kohtaan. Hän valitsee tarkkaan, kenelle hän puhuu ja kenelle ei puhu. Tässä Kurz tulee lähelle oikeistopopulisteja, jotka mielellään ohittavat median ja viestivät kannattajilleen mieluummin sosiaalisen median kautta.
 – Kun Kurz nousi ÖVP:n johtoon, hän teki selväksi, ettei häntä vastaan nousta puolueessa. ÖVP on nyt yhden miehen show, ja saman asetelmaa Kurz käyttää myös median kanssa, Josef Redl sanoo.
 Falterin toimittajia ei enää paljastuksen jälkeen kutsuttu median edustajille pidettyyn taustakeskusteluun.
 Voiko Ibiza-puolueeseen enää luottaa?
 Television vaaliväittelyssä käy ilmi, mitkä ovat olleet Itävallan vaaleja hallinneet teemat. Ilmastonmuutos totta kai, mutta myös korruptiosyytökset ja sumea hallintokulttuuri.
 Vaalikamppailua onkin kuvattu Itävallan historian likaisimmaksi. Mutta samalla törkyä on nyt saatu paljastettua.
 Politiikan tutkija Kathrin Stainer-Hämmerle toivookin likaisen kampanjan ehkä johtavan aiempaa siistimpään politiikkaan.
 – Vaalikamppailussa on puhuttu paljon vaalirahoituksesta ja läpinäkyvyydesta. Toivon, että sillä olisi nyt kauas kantavia seurauksia.
 Wieniläisellä televisiostudiolla vaaliväittely on ohi. Sebastian Kurz pyyhältää ulos studiosta. Hän pysähtyy kuitenkin pyynnöstä vastaamaan yhteen Ylen kysymykseen.
 Hän kättelee ja osoittaa kiinnostusta puhekumppania kohtaan. Kansanmiehen elkeet.
 – Mistä me puhumme? Kurz kysyy.
 Vaikka siitä, että hänen konservatiivipuolueensa ja nationalistipuolue FPÖ:n koalitio näyttää taas todennäköiseltä. Mutta voiko FPÖ:hän enää luottaa Ibiza-skandaalin jälkeen?
 – Jälleen näitä kysymyksiä hallituskoalitiosta, Kurz huudahtaa ja ohittaa kysymyksen.
 Hän sanoo toivovansa konservatiiveille mahdollisimman hyvää tulosta. Sitten hän on poissa. Aikaa jatkokysymyksille ei ole.
 Lue myös:
 Itävallan maaseudulta löytyy syy oikeistopopulistien suosioon – Kun Jörg Haider veti ylleen ruskean perinnetakin, ei Eurooppa ollut enää ennallaan
 Korruptiokohua sulatteleva Itävalta valmistautuu ennenaikaisiin vaaleihin – liittokansleri Kurzin puolue gallupkärjessä

Itävallan nuori kansleri tajusi ajan hengen ja teki itsestään vahvan johtajan – Vaalit tänään voittavan Sebastian Kurzin takana on piilomiljoonilla voideltu koneisto


Summary: Ei ole itsestäänselvää, että tulee nähdyksi, kirjoittaa Sisko Savonlahti.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Ensimmäinen ajatukseni oli, tapahtuuko tämä todella. Toinen: kassissani on kaksi sämpylää, säilyn elossa ainakin pari vuorokautta.
 Olin lähtenyt lähikauppaan ostamaan aamupalaa varttia aiemmin. Ja kuten usein kauppaan kipaistessani, olin tälläkin kertaa jättänyt puhelimeni kotiin. Nyt huokaisin syvään ja nojasin hissin seinään. Hissin, joka oli pysähtynyt toisen ja kolmannen kerroksen väliin. Sen ovi oli paksu ja tehty teräksestä. Painoin nappulaa, jossa oli kellon kuva. Kova ääni kantautui porraskäytävään, muttei juuri erottunut melskeestä, joka kuului tien toiselta puolelta. Siellä remontoitiin koulua. Mietin, kuinka surullista olisi muumioitua kotitalonsa hissiin – juuri kun olin alkanut nauttia toden teolla elämästäni!
 Sekin minua suretti, etten luottanut ihmisten auttamisen haluun tämän enempää. Mutta syytön minä siihen olin. (Tiedän, että sanon noin usein, mutta tällä kertaa se on totta.)
 Antakaa kun selitän. Muutama vuosi sitten parisuhteeni päättyi yllättäen. (Tiedän, että sanon noinkin usein, mutta sydänsuruista voi ammentaa yllättävän paljon! Niistä voi kirjoittaa esimerkiksi yhden kirjan ja lukuisia kolumneja.) Eron jälkeen tunsin oloni surkeaksi, kukapa ei. Se, että poistuin kotoani, onneksi auttoi. Se, mitä kodin ulkopuolella kohtasin, ei niinkään.
 Elämäntilanteessa, jossa tuntee itsensä jo lähtökohtaisesti yksinäiseksi, on aivan erityisen ikävää tulla kohdelluksi näkymättömänä.
 Naapureista vain harva vastasi tervehdykseeni , kauppojen kassat hädin tuskin nostivat katseensa ylös, kun työnsin heille rahojani. Pitkään ajattelin, että vika oli minussa. Ehkä puhuin liian hiljaa? Ehkä minun olisi pitänyt hymyillä enemmän? Tai sitten se oli sattumaa, ehkei minua yksinkertaisesti nähty tai kuultu? Olenhan itsekin usein ajatuksissani. (Mainitsinko jo, että vika oli luultavasti minussa?) Mutta kun olin aikani katsonut ihmisten kävelevän ohitseni vastaamatta tervehdykseeni riippumatta siitä olinko töissä vai kotitaloni rappukäytävässä, sain tarpeekseni. Päätin tehdä testin. Halusin tietää, mitä tapahtuu, jos en tervehdi ketään oma-alotteisesti. Tulos ei varsinaisesti piristänyt minua.
 Elämäntilanteessa, jossa tuntee itsensä jo lähtökohtaisesti yksinäiseksi, on aivan erityisen ikävää tulla kohdelluksi näkymättömänä. Ei niin, että se muutenkaan mukavalta tuntuisi.
 Olemme valmiita käyttämään energiaa  lukemattomiin asioihin. Siihen, että etenisimme johdonmukaisesti ja tehokkaasti urallamme, nukkuisimme sikeämmin, hallitsisimme sosiaalisen median käyttöämme ja saisimme parhaat tehot irti juoksutreenistä. Ja onhan se kiva, jos onnistuu olemaan paras versio itsestään. Mutta samaan aikaan kun maksimoimme oman hyvinvointimme, tunnumme unohtavan, mitä voisimme tehdä toisten hyväksi.
 Enkä tarkoita sitä, että meidän tulisi kasvaa jokaisen kadunkulkijan kanssa yhteen. Tarkoitan sitä, ettemme voi suhtautua toisiin ihmisiin kuin he olisivat ilmaa, olivatpa he sitten puolituttuja, työkavereita, asiakkaita – tai tuntemattomia naapureita, jotka ovat jumissa kotitalomme hississä. Koska siellä minä tosiaan yhä olin. Kaivoin laukustani sämpylän, joka oli sitkeää ja kuivaa. Ajattelin levitettä, joka oli kaukana jääkaapissani. Minulla ei ollut aavistustakaan siitä, mitä kello oli, ajantajuni oli täysin kadonnut. Painoin jälleen kerran nappulaa, jossa oli kellon kuva. Korviini sattui.
 “Onko siellä ketään?!” huusin. “En pääse ulos hissistä!”
 Sitten kuulin, kuinka jossain avautui ovi.
 “Ei mitään hätää", joku sanoi. "Soitan sinulle apua.”
 Ja niin hän soittikin. Huoltoyhtiön työntekijät tulivat pian paikalle ja päästivät minut vapauteen. Kättelin naapuriani hämmentyneenä ja kiitin häntä.
 Ensimmäinen ajatukseni kotiin päästyäni oli, etten enää ikinä lähde minnekään ilman puhelintani. Toinen: Olinpas minä kyyninen! Miten saatoin ajatella, etteivät ihmiset muka välittäisi toisistaan tuon taivaallista?
 Mutta pian minä olin taas rappukäytävässä, sanoin jollekin “moi” ja muistin, että ai niin: tämän takia.
 Sisko Savonlahti
 Kirjoittaja on Helsingissä asuva toimittaja ja kirjailija, joka vietti muutama viikko sitten lomaa Kreikassa, meni hotellin yleiseen suihkuun ja jätti puhelimen uima-altaalle, jäi kylpyhuoneen lukkojen taakse ja vietti siellä puoli tuntia.
 Aiheesta voi keskustella sunnuntaina 29.09. klo 17.00 asti.

Sisko Savonlahden kolumni: Ihminen kehittää loputtomasti itseään, muttei vaivaudu edes tervehtimään toista


Summary: Luustoliiton potilaskyselyn vastaajista kaksi kolmasosaa ei ole saanut ohjausta ravitsemukseen tai liikuntaan. Puolelta puuttuu hoitosuunnitelma.

Osteoporoosia sairastaa noin 400 000 suomalaista. Se on sairaus, joka haurastuttaa luustoa tavallista nopeammin ja aiheuttaa jopa 40 000 luunmurtumaa vuodessa.
 Luustoliiton potilaskyselyn perusteella osteoporoosin hoidossa olisi parantamisen varaa.
 – Saattaa olla, että potilas saa luulääkehoidon, reseptin. Mutta hänelle ei kerrotakaan tarkemmin, mikä osteoporoosi on sairautena ja mitä hänen itse täytyy tehdä, Luustoliiton toiminnanjohtaja  Ansa Holm  sanoo.
 Lääkkeiden lisäksi esimerkiksi ravitsemuksella ja sopivalla liikunnalla on kuitenkin merkitystä osteoporoosin hoidossa. Luunmurtumien välttäminen on tärkeää.
 Luustoliiton potilaskyselyn 800 vastaajasta kaksi kolmasosaa kertoo, ettei ole saanut ohjausta ravitsemukseen tai sopivaan liikuntaan. Vielä suurempi osa, lähes neljä viidestä, ei ole saanut tietoa kaatumisen ehkäisemisestä.
 Puolet kyselyyn vastanneista potilaista kertoo, ettei heille ole tehty hoitosuunnitelmaa. Monelta puuttuu myös vertaistuki.
 Osteoporoosin hoidon lisäksi myös sairauden tunnistaminen on välillä ongelmallista.
 – Ihmisellä saattaa olla useita murtumia, ja hän joutuu itse sanomaan, että nyt olisi syytä katsoa luuston kunto, Ansa Holm sanoo.
 "Suoraan ammattilaisilta on saanut aika vähän tietoa"
 30-vuotias osteoporoosia sairastava  Laura Degerstedt  kertoo hankkineensa itse suuren osan sairautta koskevasta tiedosta. Potilasyhdistyksen hän löysi sattumalta.
 – Suoraan ammattilaisilta on saanut aika vähän tietoa, Laura Degerstedt sanoo.
 Degerstedtilla todettiin vuosi sitten osteopenia, osteoporoosin esiaste. Silloin päkiän kivun syyksi selvisivät murtumat varpaissa ja luuntiheysmittauksessa näkyi luun haurastumista. Alkuvuodesta, lantiorenkaan rasitusmurtuman jälkeen, diagnoosiksi tuli osteoporoosi.
 Laura Degerstedtilla todettiin vuosi sitten osteoporoosin esiaste, osteopenia. Diagnoosi muuttui myöhemmin osteoporoosiksi.  Mårten Lampén / Yle
 Osteoporoosiin sairastumista kolmekymppisenä on ollut välillä vaikeaa hyväksyä.
 – Kun lantiorenkaan murtuma selvisi, ajattelin ensin, voinko enää tehdä mitään. On kuitenkin ollut tärkeää, että olen saanut itsellenikin osoituksen siitä, että vaikka luut ovat heikommat, voin toimia normaalisti, hän sanoo.
 Degerstedtille merkittävää apua on tullut fysioterapiasta, jonne hän pääsi kuntouttamaan lantiorenkaansa murtumaa. Fysioterapeutin kautta hän on saanut tietoa myös liikunnan merkityksestä hoidossaan.
 Tällä hetkellä hän vahvistaa lihaskuntoaan ja pystyy käymään reippailla kävelylenkeillä. Kipu muistuttelee itsestään, mutta tällä hetkellä arkielämä töineen ja opiskeluineen sujuu. Hänelle tärkeää on ollut saada luottamus omaan toimintakykyyn.
 – Siihen, että osteoporoosin kanssa pärjää, hän sanoo.
 Luustoliitto: Suosituksen mukainen hoito ei kaikilla alueilla toteudu
 Osteoporoosiin voivat sairastua kaikenikäiset, sekä naiset että miehet. Sen syntyyn voivat vaikuttaa perinnöllisen alttiuden lisäksi sairaudet tai lääkitykset. Suurin sairastumisriski on vaihdevuodet ohittaneilla naisilla, sillä estrogeenituotannon väheneminen kiihdyttää luumassan menetystä.
 Luustoliiton toiminnanjohtaja Ansa Holmin mielestä osteoporoosin hoitoa ohjaava  Käypä hoito -suositus  on Suomessa kunnossa. Ongelmana on hänen mukaansa se, ettei suosituksen mukainen hoito kaikilla alueilla käytännössä toteudu.
 – Meillä on tosi hyvä hoitosuositus ja sitä päivitetään parhaillaan. Hoitosuositus on kunnossa, ja kun sitä toteutettaisiin, hoito toteutuisi Suomessa hienosti. Ikävä kyllä tällä hetkellä niin ei kaikilla alueilla ole, Ansa Holm sanoo.
 Luustoliiton   potilaskyselyyn vastasi viime keväänä noin 800 osteoporoosia sairastavaa suomalaista. Valtaosa vastaajista on Luustoliiton jäseniä.

Luunmurtumille altistavan osteoporoosin hoito voi jäädä pelkän reseptin varaan – enemmistö ei ole saanut tärkeää elintapaohjausta


Summary: Kansanedustajan mukaan äänestys saattaa olla ainoa keino välttää sopimukseton brexit lokakuun lopussa.

Britannian parlamentissa saatetaan äänestää pääministeri  Boris Johnsonin  luottamuksesta ensi viikolla, kertoo Skotlannin kansanpuolueen kansanedustaja  BBC:lle .
 Kansanedustaja  Stewart Hosie  sanoi, että luottamusäänestys saattaa olla ainoa keino välttää Britannian ero EU:sta ilman sopimusta lokakuun loppuun mennessä.
 Hosien mukaan herättää yhä enemmän huolta, että pääministeri saattaa löytää keinon kiertää vastikään säädettyä lakia. Laki vaatii pääministeriä hakemaan lykkäystä Britannian EU-eroon, jos erosopimusta ei synny.
 Luottamusäänestyksen tavoitteena olisi asettaa väliaikainen pääministeri, joka hakisi lyhyttä lykkäystä brexitille ja veisi maan vaaleihin.
 Hosie tarkensi erillisessä BBC:n Skotlannin-radion haastattelussa, että äänestys voitaisiin järjestää niinkin varhain kuin maanantaina tai tiistaina. Hän myönsi, että suunnitelman toteutuminen vaatisi kannatusta paitsi oppositiopuolueilta myös pääministerin konservatiivipuolueen kapinakansanedustajilta.
 Jakaako Corbyn yhä liikaa mielipiteitä?
 Työväenpuolueen johtaja  Jeremy Corbyn  sanoi lauantaina, että oppositiopuolueiden viimeisimmät keskustelut ovat olleet tuottoisia ja että väliaikaisen hallituksen mahdollisuus näyttää päivä päivältä todennäköisemmältä.
 Skotlannin kansanpuolueen johtaja  Nicola Sturgeon  vihjasi perjantaina, että hän voisi olla valmis tukemaan Corbynia väliaikaiseksi pääministeriksi. Sen sijaan liberaalidemokraattien mielestä Corbyn on liikaa mielipiteitä jakava henkilö tehtävään.
 Liberaalidemokraattien johtaja  Jo Swinson  on sanonut, että "hätätilahallitus" saattaa olla tarpeen, mutta kaikkien puolueiden kansanedustajat eivät välttämättä ole valmiita liittymään yhteen Corbynin tueksi.
 Jos Johnson hallituksineen häviäisi luottamusäänestyksen, kansanedustajilla on 14 päivää aikaa antaa tukensa vaihtoehtoiselle hallitukselle. Jos uusi hallitus ei saa enemmistöä parlamentin alahuoneessa 14 päivän kuluessa, saatetaan järjestää uudet vaalit.
 Skotlannin kansanpuolueen Hosie korosti, että ennen luottamusäänestystä oppositiopuolueilla pitää olla suunnitelma, jolla taataan brexitin lykkäys.
 – Jos siitä ei ole sovittu ennakkoon, saatamme joutua vaaleihin Boris Johnsonin ehdoilla. Silloin annamme hänelle mahdollisuuden pelata aikaa ja päätyä ulos unionista ilman sopimusta.

Skotlannin kansanpuolueen edustaja BBC:lle: Pääministerin luottamuksesta ehkä äänestys ensi viikolla


Summary: Huthien mukaan kolme Saudien prikaatia antautui hyökkäyksessä.

Jemenin huthikapinalliset sanoivat lauantaina, että he ovat tehneet suuren hyökkäyksen eteläisessä Saudi-Arabiassa Najranin alueella. Saudiviranomaiset eivät ole vahvistaneet hyökkäystä.
 Huthien puhemies sanoi, että kolme Saudien prikaatia antautui taistelussa. Huthit vangitsivat suuren joukon upseereita ja sotilaita –  BBC:n  tietojen mukaan jopa tuhansia.
 Lisäksi huthit ottivat haltuunsa satoja panssaroituja ajoneuvoja sekä suuren määrän erilaisia aseita.
 Taistelu kesti 72 tuntia ja huthit käyttivät maajoukkojen tukena drooneja, ohjuksia ja ilmatorjuntayksiköitä. Hyökkäys oli suurin operaatio neljä vuotta kestäneen sodan aikana.
 Puhemiehen mukaan vangitut marssitetaan tv-kameroiden eteen tänään sunnuntaina huthien televisokanavalla Al Masirahilla.
 Huthit ovat viime aikoina lisänneet ohjusiskuja Saudi-Arabiaan. Saudien johtama liittouma puolestaan tekee huthien alueille ilmaiskuja lähes päivittäin.

Jemenin huthikapinalliset sanovat tehneensä suuren hyökkäyksen Saudi-Arabian rajalla


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Armeijassa kertyy hävikkiruokaa muun muassa huonon maun takia
 Armeija marssii vatsallaan, mutta ruoasta huolimatta moni annos jää syömättä, viskataan roskikseen tai jää muuten käyttämättä.  Hävikkiä kertyy  turhien ainesosien, huonon maun tai heikon valmistustavan takia. Kasarmeilla hävikin vähentäminen on edennyt hyvää tahtia, mutta maastoruokailussa on vielä paljon parantamisen varaa.
 Estonialta selviytynyt Altti Hakanpää etsii kohtalotovereitaan
 Mike Toivonen / Yle
 Matkustajalautta M/S Estonia upposi syysmyrskyssä tasan 25 vuotta sitten, syyskuun 28. päivänä vuonna 1994. Yksi 137 pelastuneesta oli  Altti Hakanpää , joka matkusti sattumalta yksin ilman perhettään. Häneltä  onnettomuus vei terveyden, työn ja avioliiton .
 Kartonkitehdas alkaa tehdä lietteestä energiaa pienentäkseen päästöjä
 Mika Moksu / Yle
 Stora Enson kartonkitehtaalla Heinolassa  käynnistellään uutta koelaitosta , joka tuottaa energiaa tehtaan tarpeisiin. Energiaa tehdään kartonginvalmistuksessa syntyvästä lietteestä. Tarkoituksena on vähentää tehtaan hiilidioksidipäästöjä. Samaa työtä tehdään yhä enemmän koko metsäteollisuudessa.
 Afganistan äänestää pikaisesti järjestetyissä presidentinvaaleissa
 Ghulamullah Habibi / EPA
 Yhdysvaltain johtamien rauhanneuvottelujen kariutuminen talibanin kanssa ajoi Afganistanin pikavaaleihin. Lauantain vaalit ovat neljännet vuoden 2001 jälkeen, jolloin Yhdysvallat hyökkäsi Afganistaniin ja hajotti talibanien terroristisen hallinnon. Alueellisesti vahvoilla oleva taliban  uhkaa nyt äänestäjiä ja vaalihuoneistoja  iskuilla.
 Hongkongissa yhteiskuntaopin väitetään radikalisoivan nuoret
 Hongkongin yliopistolla seinät ovat täyttyneet mielenosoituskutsuista ja demokratiaa vaativista julisteista.  Jenny Matikainen / Yle
 Hongkongissa Kiina-mielisten mukaan lukion oppiaine yhteiskuntaoppi eli liberaalit opinnot on osasyyllinen yli kolme kuukautta jatkuneisiin mielenosoituksiin. Oppitunneilla käydään läpi ajankohtaisia asioita ja yhteiskunnallisia aiheita, sellaisia kuten ihmisoikeudet, kansalaisvapaudet ja demokratia. Hongkongin hallintoa tukevat poliitikot ovat sanoneet, että  oppiaine politisoi nuoria  ja kannustaa heitä osallistumaan mielenosoituksiin.
 Päivällä poutaa, yöllä sateita
 Yle Sää
 Tänään suurimmassa osassa maata on poutainen mutta pilvinen päivä. Lämpötila kohoaa laajalti 10 asteen yläpuolelle. Lounaassa voidaan päästä 15 asteen tuntumaan aurinkoisilla alueilla. Pohjois-Lapissa voi sataa jo päivällä. Illan tai alkuyön aikana lounaaseen saapuu sateita. Yöllä sadealue voimistuu maan pohjoisosaan. Lue lisää  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Armeijassa syntyy valtavasti hävikkiruokaa, Estonian uppoamisesta on 25 vuotta, taliban uhkaa Afganistanin vaalirauhaa


Summary: Hamppu on ikivanha hyötykasvi, jonka uutta tulemista on tehty jo 10 vuoden ajan.

Hamppupelto lainehtii syksyisessä tuulessa Vesannolla Pohjois-Savossa. Tuuli tuo mukanaan hampun imelän tuoksun. Viljelijä  Anna Toikkanen  kasvattaa siemenhamppua nyt toista kesää peräkkäin. Tänä kesänä hamppua kasvaa 10 hehtaarin alalla.
 Toikkasen pellon reunalla asteleva Suomen teollisuus- ja hyötyhamppuyhdistyksen puheenjohtaja  Noora Norokytö  haluaisi nähdä Suomessa enemmän hamppupeltoja.
 – Esimerkiksi Kanadassa kasvatetaan tuhansia hehtaareja suomalaista hamppulajikettä, mutta meillä hampun arvoa ei ymmärretä samalla tavalla, Norokytö arvioi
 Kymmenen vuotta sitten hampun puolestajapuhujaksi ryhtyneen naisen tavoitteena on, että vanha hyötykasvi on vielä joku päivä kaikkien tuntema proteiininlähde ja materiaali erilaisiin tuotteisiin.
 Sen lisäksi Norokytö toivoo, että hamppu pääsisi huumeleimastaan.
 Laillisesta hampusta on moneksi
 Hamppua voi hyödyntää niin eri tavoin, että moni on varmasti aika sekaisin, mitä kaikkea hampusta voi tehdä.
 Karkeasti jaettuna lailliset eli ei-päihdyttävät hamppulajikkeet voidaan jakaa kahteen eri luokkaan: öljyhamppuun, jota kutsutaan myös siemenhampuksi sekä kuituhamppuun.
 Kumpikin hamppu on teolliseen tuotantoon tarkoitettua raaka-ainetta.
 Öljyhamppua voidaan käyttää ihmisen ravintona ja eläinten rehuna.
 Kuituhampusta ja öljyhampun korresta voidaan valmistaa esimerkiksi biokomposiitteja, rakennusmateriaaleja tai tekstiilejä.
 Kuituhamppua autojen sisäpaneeleihin
 – Kuituhampun kohdalla näkyy selvästi, että Suomessa sijoittajia pelottaa hampun outous ja huumestatus, Norokytö arvioi.
 Norokytö tietää, että kuituhamppu kiinnostaa teollisuutta. Sitä käytetään esimerkiksi useiden autovalmistajien, kuten BMW:n ja Volkswagenin autojen sisäpaneeleissa. Myös  rakennusalalla on kiinnostuttu erilaisista hamppu-vaihtoehdoista .
 Muotoilijat ovat olleet hyvin kiinnostuneita materiaalista. Hampusta on tehty soittimia, sisustustekstiilejä, vaatteita, urheiluvälineitä ja aurinkolaseja.
 – Muotoilijat haluaisivat hamppua käyttöön, mutta raaka-aineen epävarma saatavuus hidastaa tuote-kehitystä, Norokytö kertoo.
 Muutama yrittäjä Suomessa on uskaltautunut kasvattamaan kuituhamppua ja mikä tärkeintä: Suomessa on kehitetty myös laitteita hampun kuidun erottamiseen.
 Kuidun erottaminen hampun puumaisesta varresta on avainasemassa hamppukuidun tuotannossa.
 – Suomessa kehitetyt laitteet kiinnostaisivat varmasti myös maailmalla, Norokytö uskoo.
 Tällaista kuituhamppua kasvatettiin Itä-Suomen yliopiston tutkimuskäyttöön vuonna 2016 Juankoskella Pohjois-Savossa.  Sakari Partanen / Yle
 Tällä hetkellä tilanne on kuitenkin se, että osa yrittäjistä on lopettanut ja osa kaipaa kipeästi sijoittajia.
 Uusi tulokas on kainuulainen  Atte Haataja , joka on mukana Luonnonvarakeskuksen ja Pro Agrian kuituhamppuhankkeessa. Sen tavoitteena on rakentaa kuituhampulle tuotantoketju viljelijöiden ja tukkuostajan välille. Samalla lasketaan kuituhampun ympäristövaikutukset.
 Haataja rahoittaa myös Itä-Suomen yliopiston hamppu-tutkimusta. Pienimuotoista tutkimustyötä tehdään myös Kainuussa.
 – Olemme kasvattaneet kaksi kesää hamppua ja testaamme, miten se kasvaa alueella, Haataja kertoo.
 Samalla testataan kuidun laatua. Tavoitteena on selvittää, mitä siitä voisi valmistaa paikallisesti.
 Insinööritaustainen Haataja aikoo rakentaa itse laitteen kuidun erottamista varten. Edessä on vuosien projekti.
 Hamppuöljy voi helpottaa atoopikkojen oireita
 Öljyhampun kanssa kehityksessä ollaan jo pidemmällä. Osa viljelee öljyhamppua siementuotantoon ja osa raaka-aineeksi kotimaisille tuotteille.
 Öljyhamppu on erinomainen kasviproteiinin lähde. Sen rasvakoostumus on hyvä, koska siinä on runsaasti omega-rasvahappoja. Se sisältää myös runsaasti E-vitamiinia ja mineraaleja, kuten magnesiumia.
 Kuopion yliopiston vuonna 2005 julkaistussa tutkimuksessa selvisi, että  Finola-lajikkeesta kylmäpuristetun hamppuöljyn nauttiminen helpottaa atoopikkojen iho-oireita .
 Hamppua ei ruiskuteta, rikkaruohoja on vähän ja kasvi on voimakaskasvuinen. Sato puidaan syyskuun lopulla. Marianne Mattila / Yle
 Viime vuosien aikana markkinoille onkin tullut monia erilaisia hampputuotteita.
 Esimerkiksi sastamalainen Impolan kasvitila myy kokonaista ja rouhittua hampunsiementä, öljyä ja esimerkiksi mysliä.
 – Ekologisesti ajattelevat ihmiset, vegaanit ja kasvissyöjät tietävät ja tuntevat hampun, mutta muuten tietoisuus on aika minimaalista,  Kaarlo Impola  kertoo.
 Impolan mukaan 10 vuoden takaiseen tilanteeseen verrattuna tuotteiden myynti on toki kasvanut. Tällä hetkellä hampputuotteiden markkinoiminen on ongelmallista, koska erilaista ravintoon liittyvää tietoa on tarjolla valtava määrä.
 Kotimainen hamppu meinaa hukkua tähän tiedon tulvaan.
 Finola menestyy maailmalla
 Eniten Suomessa viljellään Finola-öljyhamppulajiketta, jonka Itä-Suomen yliopiston dosentti  James Callaway  jalosti 1990-luvulla. Lajike kuuluu EU:n tuettavien öljykasvien joukkoon.
 THC-pitoisuus kertoo, kuinka paljon hampussa on siinä luontaisesti olevaa huumaavaa ainetta (THC eli tetrahydrokannabinoli).
 Hampun THC-pitoisuutta seurataan, joten Finolastakin otetaan näytteitä säännöllisesti. Näytteiden otto on satunnaista ja se tapahtuu EU-komission ohjeiden mukaisesti.
 Finolan kylvösiementä tuotetaan Suomessa kotimaan ja Euroopan markkinoille. Tuotannosta ja myynnistä vastaa kuopiolainen Finola Oy yhdessä riihimäkeläisen Trans Farm Oy:n kanssa.
 Viljelijä Anna Toikkanen (kuvassa oikealla) kasvattaa siemenhamppua toista kesää peräkkäin. Tänä kesänä hamppua kasvaa 10 hehtaarin alalla. Kokemus on ollut positiivinen. Marianne Mattila / Yle
 Eniten lajiketta viljellään Kanadassa, missä öljyhampun tuotteistaminen ja markkinointi ovat onnistuneet hyvin. Viime vuonna Finolan osuus oli kaikesta maassa viljeltävästä hampusta 40 prosenttia. Peltoja oli Kanadassa kaikkiaan 13 000 hehtaarin alalla.
 Euroopassa Finolaa viljellään 8 000 hehtaarin alalla. Suomessa viljelyala on tänä vuonna vajaat 1 000 hehtaaria.
 – Kolmen vuoden neuvottelujen jälkeen Finolan kylvösiementä viedään tänä vuonna myös Oseaniaan, kertoo Finola Oy:n talouspäällikkö  Anita Hemmilä .
 Milloin hampun elintarvikekäyttö on mahdollista?
 Kaupallisessa tarkoituksessa hampun lehtiä saa käyttää toistaiseksi vain teekäytössä, kertoo Ruokaviraston ylitarkastaja  Anna Mizrahi .
 Hampun lehdistä voi valmistaa teetä, koska lehtiä on käytetty perinteisesti teenä joissain EU-maissa. Mutta jos lehtiä haluaisi käyttää muussa elintarvikkeessa, tilanteesta tulee monimutkaisempi.
 Hampun lehtien teekäyttö ei ole niin merkittävää, että sen perusteella lehtiä voisi hyödyntää miten ja missä elintarvikkeissa tahansa.
 Jos lehtiä haluttaisiin käyttää laajemmin eri elintarvikkeiden ainesosina, pitäisi osoittaa niiden laajempi käyttöhistoria myös muissa elintarvikkeissa kuin vain teenä.
 Vaihtoehtoisesti hampunlehtiä sisältävälle tuotteelle voi hakea uuselintarvikelupaa.
 Siementen kohdalla tilanne on eri, koska siemenillä on ollut todistettavasti merkittävää elintarvikekäyttöä. Siksi hampun siemenistä valmistetuille tuotteille ei tarvitse hakea uusielintarvikelupaa.
 Elintarvikelainsäädäntö koskee kuitenkin vain kaupallista toimintaa.
 – Omalla vastuullaan yksityiset henkilöt voivat toki syödä, mitä haluavat, Mizrahi sanoo.
 Näin ollen esimerkiksi kuivattuja hampun lehtiä voi käyttää raaka-aineena ruoassa, omalla vastuulla.
 Anna Toikkanen käyttää kuivattuja hampunlehtiä teessä ja tuoreena pakastettuja lehtiä smoothiessa. Marianne Mattila / Yle
 Se kannattaa muistaa, että Suomessa elintarvikkeet eivät saa kuitenkaan sisältää huumausaineiksi katsottavia aineita. Hampussa päihdyttävä aine on tetrahydrokannabinoli eli THC.
 Sen lisäksi hampusta voidaan erottaa lukuisia kannabioideja. Niistä tunnetuin on CBD. Euroopan komissiossa on käsittelyssä lukuisia CBD-tuotteille haettuja uuselintarvikelupia.
 Hakemukset ovat kuitenkin sisällöllisesti puutteellisia. Niistä puuttuu tietoa muun muassa koostumuksen, turvallisuuden ja säilyvyyden osalta.
 Hamppu ja ihminen ovat valloittaneet yhdessä maailman
 Hampulla on pitkä historia. Se on oletettavasti ihmisen ensimmäisiä viljelykasveja. Kuitu-, öljy- ja ravintokasvina hamppu on ollut merkittävämpi kotitarvekasvi kuin esimerkiksi pellava.
 Hampun historia näkyy Suomessa esimerkiksi paikan nimissä. Likolampi on mitä todennäköisimmin ollut paikka, jossa hampun varsia on liotettu ennen mekaanista käsittelyä.
 Ihminen on levittänyt hampun siemeniä kaikille mantereille lukuunottamatta Etelämannerta. Pohjoisvavallakaan niitä ei ole.
 Esimerkiksi jäämies Ötzistä on löydetty hampun kuituja ja jäänteitä kuivatuista hampun lehdistä.
 Vielä toisen maailmansodan aikaan hamppu oli tärkeä kasvi sotateollisuudelle. Hampusta valmistettiin tuolloin köysiä ja purjeita.
 Sodan jälkeen hampun viljely kuitenkin väheni. Yksi suurimpia syitä oli edullisen puuvillan tulo markkinoille. Hampun menekkiin vaikutti myös kaupungistuminen.
 Juttua muutettu 28.9 kello 16.41. Lause: 'Ihminen on levittänyt hampun siemeniä kaikille mantereille lukuunottamatta Etelämannerta ja Pohjoisnapaa' muutettu muotoon: 'Ihminen on levittänyt hampun siemeniä kaikille mantereille lukuunottamatta Etelämannerta. Pohjoisvavallakaan niitä ei ole'.
 Lue lisää:
 Hamppuaktivisti Timo Haara on taistellut pitkään hampun kasvattamisen puolesta: "Minä kasvatan niin kauan kuin henki pihisee"
 Hamppupellossa kasvaa laillista rahaa

Hyötyhamppu on edelleen pienen piirin juttu, vaikka kasvista olisi moneksi – "Sijoittajia pelottaa hampun outous ja huumestatus"


Summary: Onko ilmastonmuutos vaikuttanut ajatuksiisi ydinvoimasta tai muista energiantuotantotavoista? Voit keskustella aiheesta artikkelin lopussa.

Ydinvoima on ilmastonmuutoksen tuoman paineen takia jälleen esillä, ja suhteemme siihen on muutoksessa.
 Ydinenergian ystäviä löytyy nyt jopa ympäristöliikkeestä, joka on perinteisesti suhtautunut aiheeseen varsin nihkeästi. Osa toivoo ydinvoimasta ilmastokriisin ratkaisijaa ja on pettyneitä siihen, miten ennakkoluuloisesti siihen suhtaudutaan. Ympäristöpiireistä löytyy yhä myös heitä, joille ydinvoima on vastenmielinen eikä ratkaise energiantarvettamme.
 Tässä artikkelissa tarkastellaan väitteitä ydinvoiman vaikutuksesta ilmastokriisiin. Tekeekö ydinenergia autuaaksi – vai törmäämmekö ratkaisemattomiin kysymyksiin?
 Tšernobyl – täysin ylimitoitettu paniikki?
 Yle kysyi  kesäkuun lopussa suomalaisilta, miten nämä ajattelevat Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden vaikuttaneen heihin.  733 vastauksen joukossa  oli lähes sata vastausta, joissa kuvailtiin asennemuutoksia ydinvoimaa kohtaan.
 Nelisenkymmentä ihmistä kuvaili pelkäävänsä ydinvoimaa tai vastustavansa sitä pitkälti onnettomuuden takia.
 (...) vihaan ydinvoimaa yli kaiken. Aivan järjettömän mielipuolinen sähköntuotantomuoto. Äärettömän kallis ja jättää helvetinmoisen perinnön tuleville sukupolville. –51-vuotias vastaaja
 Mutta muutama vastaus enemmän tuli sellaisilta, jotka kaikesta huolimatta kannattivat ydinvoimaa – ja olivat huolestuneita sen maineesta.
 Suomikin olisi ollut hiilineutraali jo hyvän aikaa sitten ilman onnettomuuden aiheuttanutta täysin ylimitoitettua ydinvoimapaniikkia. –28-vuotias vastaaja
 Ydinvoimaan suhtaudutaan jokseenkin intohimoisesti, ja nyt ilmastokriisi on laittanut pökköä pesään energiakeskusteluun. Kuvassa belgialainen ydinvoimala. EPA-EFE/JULIEN WARNAND
 Ydinvoiman kannattajien vastauksissa korostui seuraava ajatusketju: Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus aiheutti pelkoa ja ennakkoluuloja, jonka seurauksena ydinvoimalateollisuus taantui. Vastaajat olettivat, että tilalle tuli lisää kivihiilen ja muiden fossiilisten polttoaineiden käyttöä, joka puolestaan vaikeuttaa ilmastonmuutoksen vastaista taistelua edelleen.
 Toteamus  huge if true , vapaasti käännettynä "valtavia uutisia, jos ne pitävät paikkaansa", sopii tämän ajatusketjun päätteeksi. Pitääkö logiikka merivettä, ja millaisia ovat ihmiset näiden ajatusten takana?
 Ympäristömielisistä tuli ydinvoimamielisiä
 Yksi kyselyyn vastaajista on 28-vuotias kuopiolainen  Henri Hakkarainen . Hakkarainen on projektitutkija Itä-Suomen yliopistossa ja valmistelee ilmansaasteiden terveysvaikutuksia käsittelevää väitöskirjaa ympäristötieteiden alalla.
 Pesunkestävä ympäristöihminen siis. Hakkarainen ajattelee, että ydinvoimalaonnettomuudet ovat lietsoneet turhia ennakkoluuloja ihmisissä.
 – Mietin, miksi ydinvoimaan suhtaudutaan ympäristöpiireissä pääosin kielteisesti. Perehdyin asiaan ja lueskelin siitä lukioaikana, ja huomasin, että ydinvoimahan olisi tosi hyvä vaihtoehto energiantuotannossa, Hakkarainen toteaa.
 Menneinä vuosikymmeninä ydinvoiman vastustajat käyttivät vielä sanaa "atomivoima". Pinssejä, joissa lukee "Atomivoimaako? Ei kiitos" löytyy usealla eri kielellä. Jaana Polamo / Yle
 37-vuotias  Juho Laaksonen  Kauhavalta vastasi Hakkaraisen tavoin Ylen kyselyyn. Laaksonen oli Tšernobylin onnettomuuden aikaan pikkulapsi ja muistaa, miten sienien ja marjojen käytön turvallisuudesta huolehdittiin tuohon aikaan.
 Ympäristötietoinen Laaksonen huomaa muiden yllättyvän, kun hän paljastuukin ydinvoimamyönteiseksi.
 – Ydinenergia on onnistuttu brändäämään nimenomaan ei-ympäristöihmisten valinnaksi, hän toteaa.
 Laaksonen on todennut ilmapiirin kuitenkin muuttuneen: ydinenergian puolestapuhujien ääni kuuluu nyt myös ympäristöaktiivien joukossa. Siitä yksi esimerkki on vuonna 2015 perustettu Suomen Ekomodernistit ry, jonka jäsen Laaksonen on. Ryhmä kuvailee itseään  ihmis- ja tiedemyönteiseksi ympäristöliikkeeksi  – ja suhtautuu ydinvoimaan varsin avoimesti.
 – On tavallista törmätä mielipidekirjoituksiin, joissa ihmiset kertovat suhtautuneensa ydinvoimaan pitkään kielteisesti. Sitten he ovat hyväksyneet sen tosiasian, että kaikki päästövähennykset tarvitaan, Laaksonen jatkaa.
 Kyselytutkimusten perusteella Hakkaraisen ja Laaksosen arviot Tšernobylin mainehaitoista osuvat oikeaan. Aihetta avaa  Jorma Aurela , työ- ja elinkeinoministeriön energiaosaston yli-insinööri.
 Aurela viittaa Energiateollisuuden tekemään kyselyyn suomalaisten energia-asenteista. Niitä on kyselty jo vuodesta 1983 – kolme vuotta ennen Tšernobylin onnettomuutta. Energiateollisuus ry  on energia-alan elinkeino- ja työmarkkinapoliittinen etujärjestö.
 Sen mukaan vielä vuosi ennen onnettomuutta noin 35 prosenttia vastaajista suhtautui ydinvoimaan myönteisesti. Onnettomuuden jälkeen vuonna 1986 suosio romahti hieman yli 20 prosenttiin.
 Yli-insinööri Jorma Aurela oli juuri aloittanut opinnot teknisessä korkeakoulussa 1970-luvun lopussa, kun Yhdysvalloissa sattui Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus. Hän suhtautui jo opiskeluaikana ydinenergiaan ympäristöystävällisenä vaihtoehtona.  Pasi Peiponen / Yle
 Mutta vuosikymmenet ovat vierineet: vuonna 2018 myönteisesti ydinvoimaan suhtautuvia olikin jo lähes puolet vastaajista. Aurela otaksuu, että asennevaihdos johtuu ilmastonmuutoksesta.
 Erityisesti Pariisin ilmastosopimus aloitti Aurelan mukaan uuden trendin, joka näkyy myös Suomen uusimmassa hallitusohjelmassa. Tuossa ilmastosopimuksessa väännettiin rautalangasta, kuinka  päästöt on kerta kaikkiaan saatava laskuun . Suomen uusi hallitus päätti uudessa hallitusohjelmassaan  kiristää ilmastotavoitteitaan reippaasti aiemmin sovitusta.
 Jopa ydinvoimaa alun perin vastustaneista vihreistä  löytyy nyt kannatusta  ydinvoimaloiden käytölle.
 – On tapahtunut todella merkittäviä muutoksia. OIin viime vuonna  radiolähetyksessä , jossa Greenpeacen ilmasto-ja energia-asiantuntija  Olli Tiainen  kertoi, että he hyväksyvät vanhojen suomalaisten ydinvoimalaitosten käytön. Meinasin pudota tuoliltani, Aurela kertoo.
 Atomivoimaako? Ei kiitos
 Kaikki ympäristötietoiset eivät suinkaan ole kääntyneet ydinvoimaloiden ylimmiksi ystäviksi.  Juhani Paavola  on Suomen Luonnonsuojeluliiton Keski-Suomen piirin toiminnanjohtaja – ja vanhan liiton ydinvoimavastustaja.
 Hän oli osoittamassa mieltään Helsingissä atomivoimaa vastaan keväällä 1986, kun Tšernobylin saastepilvi oli jo lähtenyt leijailemaan kohti Suomea. Siitä ei vain vielä tiedetty tuona päivänä,  sillä tiedot onnettomuudesta tulivat viiveellä .
 40 vuotta ympäristöliikkeessä on antanut Paavolalle perspektiiviä. Hän kertoo, että mielipiteet ydinvoimaa kohtaan ovat olleet jakautuneita luonnonsuojelijoiden joukossa menneisyydessäkin.
 – Kannatin ydinvoimaa alun perin. Uskoin siihen nuorena, kun YK:kin kannatti sitä. Sitten ymmärsin ydinvoiman yhteyden ydinaseisiin, ja aloin pohtia asiaa syvemmin, Paavola kertoo.
 Juhani Paavola on jäämässä pian eläkkeelle palkkatyöstään Suomen Luonnonsuojeluliitossa. Hän on vastustanut ydinvoimaa jo vuosikymmenien ajan. Jaana Polamo / Yle
 Esimerkiksi Vattenfall kertoo sivuillaan, että ydinvoimalat on mahdollista suunnitella siten, että  niistä syntyvä ydinjäte on jalostettavissa ydinaseiden raaka-aineeksi . Yli-insinööri Jorma Aurela pitää kuitenkin mahdottomana, että tavallisen ydinreaktorin käytettyä polttoainetta voisi käyttää pommien tekemiseen.
 Huoli ydinjätteestä ei kuitenkaan rajoitu sen väärinkäyttöön. Paavolan kollega  Markku Nironen , Suomen Luonnonsuojeluliiton Etelä-Savon piirin toiminnanjohtaja, nostaa esiin ydinjätteiden varastoimisen.
 Pian avattava Onkalo-niminen luola on Eurajoella sijaitseva ydinjätteen loppusijoituspaikka. Se on käytännössä peruskallioon  400 metrin syvyyteen porattu koealue , jonka on määrä nielaista ydinjätettä ja pitää ne sisällään. Nironen ajattelee, ettei Onkalo tule riittämään kaikelle tulevalle ydinjätteelle eikä pidä jätteen kätkemistä kallioon hyvänä ratkaisuna maailmanlaajuisesti.
 Ydinjätteiden on tarkoitus säilyä Onkalossa  vähintään 100 000 vuotta  (Tekniikka ja Talous). Se kuulostaa äkkiseltään pelottavalta, mutta toisaalta mikromuovi  säilyy luonnossa ikuisesti , ja sitä päätyy ihmisen elimistöön  pankkikortin verran viikossa . Muovit valmistetaan enimmäkseen  fossiilisista raaka-aineista .
 Paavola pitää ilmastonmuutoksen pysäyttämistä ydinvoimalla ylipäätään epärealistisena ajatuksena. Voimaloita tarvittaisiin  moninkertaisesti nykyistä enemmän , ja  rakentaminen on hidasta .
 – Luonnonsuojeluliitto ry on linjannut, että nykyiset ydinvoimalat Suomessa voidaan käyttää loppuun, mutta uusia ei pidä tehdä, Paavola tiivistää.
 Ydinvoima Suomessa Säteilyturvakeskuksen mukaan  Suomessa on sähköntuotannossa neljä ydinvoimalaitosyksikköä. Kaksi sijaitsee Eurajoen Olkiluodossa, kaksi Loviisassa. Suomen viides ydinvoimalaitosyksikkö, Olkiluoto 3, on rakenteilla. Kuudennetta suunnitellaan Pyhäjoelle. Ydinvoima-alaa edustavan World Nuclear Associationin mukaan ydinenergialla tuotetaan noin  kymmenesosa maailman sähköstä . Energiateollisyys ry:n mukaan Suomessa käytetystä sähköstä  noin 27 prosenttia  tuotetaan ydinvoimalla. Lähde:  Säteilyturvakeskus ,  World Nuclear Association ,  Energiateollisuus ry .
 Tuliko ydinvoimalle Tšernobylistä takapakkia?
 Suhtautuipa ydinvoimaan tulisesti tai välinpitämättömästi, ilmastokriisi pakottaa miettimään erilaisia energiantuotantovaihtoehtoja nykyisten tilalle. Miten on väitteiden laita: sysäsikö Tšernobylin onnettomuus ydinvoima-alan taantumaan, ja kärsimmekö siksi lisääntyneistä päästöistä?
 Yli-insinööri Jorma Aurelan mukaan on selvää, että eri energiamuodot kilpailevat osittain toistensa kanssa.
 – Ja kyllä, esimerkiksi Tšernobyl vaikutti voimakkaasti ydinvoimateollisuuteen ja ydinvoiman käyttöön negatiivisesti. Se taas väistämättä lisäsi fossiilisten energiamuotojen käyttöä, Aurela summaa.
 Hän muistuttaa, että asiaa on vaikea todistaa täsmällisesti. Tilastot näyttävät kuitenkin tukevan Aurelan arviota.
 The Guardian on tarkastellut  ydinreaktorien määrää vuosikymmenien varrella ennen ja jälkeen onnettomuuden. 32 vuotta ennen ydinvoimalaonnettomuutta reaktoreita oli avattu käyttöön maailmanlaajuisesti yli 400. Onnettomuuden jälkeisen 30 vuoden aikana niitä kytkettiin enää vajaa 200.
 Kansainvälisen energiajärjestön  tilastoista puolestaan näkyy , että globaalit hiilidioksidipäästöt ovat kasvaneet vuosi vuodelta jo 1980-luvun alusta asti. Tilasto ei kuitenkaan kerro, mistä päästöt johtuvat, joten niitä ei voi suoraan laittaa ydinvoimalateollisuuden taantuman piikkiin.
 Suomessa kivihiilen polttamisesta tulee laitonta vuonna 2029. Kuva on kivihiilikaivokselta Saksasta. EPA-EFE/WOLFGANG RATTAY / POOL
 Kiintoisaa kyllä, into ydinvoimaa kohtaan vaihtelee melkoisesti Euroopan sisälläkin.
 – Esimerkiksi Saksa on päättänyt luopua ydinenergian käytöstä  parin vuoden kuluessa . Siellä on enää seitsemän laitosta, ja nekin ajetaan alas parissa vuodessa. Suomessa taas  ydinenergian käyttöä lisätään , Aurela toteaa.
 Voiko ydinvoimaa ja fossiilisia polttoaineita laittaa vaakakuppiin?
 Jotkut Ylen kyselyyn vastaajista olivat kiukkuisia siitä, että ydinvoimalaonnettomuuksien aiheuttamaa tuhoa korostetaan.
 Tšernobyl, historian pahin ydinvoimaonnettomuus, sai minut käsittämään asioiden suhteellisuuden. Joka ikinen viikko kuolee enemmän ihmisiä fossiilisen sähköntuotannon takia, aivan normaaleihin päästöihin, vaikkei tapahtuisi yhtään onnettomuutta.  –37-vuotias vastaaja
 On totta, että pelkästään fossiilisiin polttoaineisiin kuuluvasta kivihiilestä on laskettu koituvan  satoja ennenaikaisia kuolemia  pelkästään Euroopassa. Intiassa saasteet tappavat vuosittain  miljoona ihmistä , pitkälti juuri hiilivoiman takia.
 Tšernobylin onnettomuuden vaikutuksista on niin ikään useita eri tilastoja.
 Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan  viimeisten 30 vuoden aikana 11 000 lapsella on todettu kilpirauhassyöpä Ukrainan, Valko-Venäjän ja Venäjän alueilla. WHO pitää todennäköisenä, että murto-osa näistä syövistä johtuu juuri onnettomuudesta. Järjestön mukaan 99 prosenttia Valko-Venäjällä  kilpirauhassyöpään sairastuneista  selvisi sairaudesta.
 Myös ympäristötuhojen vertailua voi yrittää. Enemmistölle on tuttua, kuinka Tšernobylin onnettomuuden jälkeen noin  300 000 ihmistä evakuoitiin voimalan läheltä, ja nyt sitä ympäröi 30 kilometrin suoja-alue . Kivihiili taas on ympäristön kannalta erittäin merkittävä  ilmansaasteiden ja kasvihuonekaasupäästöjen aiheuttaja .
 Tšernobylin ydinvoimalan reaktoria suojaa sarkofagi. Yle / Susanna Sjöstedt
 Kuinka mielekästä on ylipäätään vertailla fossiilisten polttoaineiden ja ydinvoiman aiheuttamia tuhoja keskenään?
 Yli-insinööri Jorma Aurela huomauttaa, että aiheesta voi saada hyvin erilaisia tuloksia riippuen siitä, kuka asiaa tutkii.
 – Tulokset ovat edelleen aika debatoituja. Mutta neutraaleimmissa tutkimuksissa näkyy, että hiilivoima tuottaa aika paljon enemmän kuolemantapauksia, Aurela toteaa.
 Se taas johtuu Aurelan mukaan pitkälti hiilikaivoksien vaarallisuudesta ja louhinnassa sattuvista kuolemantapauksista. Esimerkiksi Kiinassa kaivosonnettomuudet ovat  melko yleisiä .
 Yhtä kaikki, ei ole olemassa mitään yhteistä mittatikkua eri energiamuotojen ympäristövaikutuksille.
 – Aiheesta on olemassa tietoa, mutta siihen on aina suhtauduttava kriittisesti, Aurela tiivistää.
 Riittääkö ydinvoima täyttämään energiatarpeemme?
 Hallitustenvälisen paneelin ilmastoraportti aiheutti kohahduksen vuosi sitten: aikaa ei juuri ole, ja päästöt pitäisi nollata ennätysnopeasti, jos ilmastonlämpeneminen halutaan rajata  edes 1,5 asteeseen . Tuorein raportti syyskuulta 2019 ei ole yhtään mairittelevampi:  jäätiköt sulavat, merenpinta nousee, ilmastopakolaisuus kasvaa.
 1,5 asteen tavoite tarkoittaisi uusiutuvan sähkön osuuden nostamista jopa 80 prosenttiin koko maailman sähköntuotannosta. Uusiutuvia sähkötuotantomuotoja ovat esimerkiksi aurinko- ja tuulivoima. Myös ydinvoimaa  lisättäisiin merkittävästi .
 Markku Nironen ei pane tulevaisuuden toivoaan ydinvoimaan sen enempää kuin kollega Juhani Paavolakaan.
 – Ratkaisu on ennen kaikkea energian säästäminen ja kulutuksen vähentäminen ylipäätään. Ei ole olemassa sampoa, jolla taotaan puhdasta energiaa jatkuvaan kasvuun, Nironen sanoo.
 Nironen toteaa, että jos tuleva energiantarve haluttaisiin ratkaista ydinvoimalla, pitäisi Suomeen rakentaa 4–5 uutta Olkiluodon kokoista voimalaa. Professori  Esa Vakkilainen  Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta on puolestaan laskenut, että koko planeetan muuttamiseksi hiilineutraaliksi tarvittaisiin karkeasti  1 500–1 600 uutta Olkiluoto 3:n kokoista suurta ydinvoimalaa  (Tekniikka ja Talous).
 Loviisan ydinvoimalan simulaattori. Loviisa on Suomen ensimmäinen ydinvoimala. Yle / Petter Blomqvist
 Nironen nostaa esiin myös ydinvoimaloiden hinnan ja hitaan rakentamisen.
 Olkiluodon piti valmistua  jo 10 vuotta sitten.  Vuosi sitten Yle Svenska kokosi tietoa siitä, että Olkiluoto 3 on kalliimpi rakennus kuin  pyramidit ja melkein kaikki maailman luksushotellit .
 Juhani Paavola Suomen Luonnonsuojeluliiton Keski-Suomen piiristä nostaa esiin sen seikan, että ydinvoimaloilla tuotetaan tällä hetkellä pitkälti sähköä, ei lämpöä. Lämmöntuotanto on jätetty toistaiseksi fossiilisten polttoaineiden varaan, ja siksi Paavola ei pidä todennäköisenä, että ydinvoimalla saataisiin kaikkea energiantarvetta korvattua.
 Siihenkin ollaan jo puuhaamassa mahdollista ratkaisua. Jorma Aurela nostaa esiin niin sanottujen pienien, modulaaristen ydinreaktoreiden käytön. Niillä voitaisiin Suomen olosuhteissa tuottaa kaukolämpöä.
 Matalamman tehon vuoksi pikkureaktoreiden turvallisuuden arvioidaan olevan  parempaa kuin nykyisissä suurissa reaktoreissa . Kiinnostus näitä pieniä ydinreaktoreita kohtaan  on herännyt Suomessakin .
 Mitä jää käteen?
 Vaikka miten yrittäisi, ei tämäkään artikkeli kata kaikkia kysymyksiä ydinvoiman ja ilmastonmuutoksen suhteesta.
 Jos olo on lähinnä ahdistunut ilmastokriisin puhjetessa ja haluaa eväitä oman mielipiteensä muodostamiseen, neuvoo Aurela etsimään tietoa mahdollisimman monipuolisista lähteistä.
 – Ei olisi ollenkaan hassumpi idea tutustua suomalaisen ydinenergiateollisuuden antamaan tietoon tai mennä vierailukeskukseen. Greenpeacen sivuilta taas löytyy kriittistä suhtautumista, Aurela luettelee.
 Monitoreilla avulla seurataan ydinvoimalan ja sen ympäristön radioaktiivisuutta. Kuva on Liettuan  Ignalinan ydinvoimalasta, jossa käy paljon ydinvoimalaturisteja. Jussi Mankkinen / Yle
 Hän arvioi ihmisten ydinvoimapelon johtuvan paitsi onnettomuuksista, myös huolesta atomipommeja ja säteilyn haittavaikutuksia kohtaan.
 – Ne ovat ymmärrettäviä pelkoja, mutta osaa niistä voidaan lieventää, kun ihminen tuntee tosiasiat, Aurela toteaa.
 Ydinvoimaa sitkeästi vastustava Juhani Paavola Suomen Luonnonsuojeluliitosta neuvoisi puolestaan mielipiteistään epävarmoja olemaan luottamatta sokeasti.
 – On hyvä ottaa asioista selvää ja toimia sitten omien arvojensa mukaisesti, hän toteaa.
 Voit keskustella aiheesta 28.9.2019 klo 22:00 saakka.

Säteilevää ydinjätettä vai ilmastokriisi? Moni ympäristötietoinen kannattaa nyt ydinvoimaa ja pelkää ennakkoluulojen kiihdyttäneen ilmastonmuutosta


Summary: Poliisi määräsi 15 tapahtumaan osallistunutta kuljettajaa ajokieltoon.

Turun seudulla tapahtui perjantaina suuri luvaton ajoneuvojen kokoontuminen, jonka yhteydessä ajettiin törkeitä ylinopeuksia ja aiheutettiin vakavia vaaratilanteita.
 Kokoontumiseen osallistui yhteensä noin sata henkilöautoa ja moottoripyörää. Komisario  Marko Luotonen  kertoo Ylelle, että pääsääntöisesti osallistujat olivat nuoria miehiä.
 Luotosen mukaan kokoontumisen aloituspaikka oli Raision ABC-huoltoasemalla. Sieltä osallistujat jatkoivat matkaa ympäri maakuntaa.
 Poliisi kirjoitti tapahtumassa 19 rangaistusmääräystä. Poliisi kirjasi kuusi rikosilmoitusta törkeistä liikenneturvallisuuden vaarantamisista, joissa ajettiin hurjimmillaan yli kaksinkertaista ylinopeutta. Poliisi määräsi 15 kuljettajaa ajokieltoon.
 Luotosen mukaan poliisi ei pidättänyt tai ottanut ketään kiinni tapahtumassa.
 Vakavimmassa tapauksessa yksi kuljettaja pakeni henkilöautolla poliisimoottoripyörää moottoritiellä ja ajoi ulos. Luotosen mukaan pakenija ei loukkaantunut vakavasti ulosajossa.
 Kokoontumisen yhteydessä tapahtui myös peräänajo ja ketjukolari. Lisäksi valvonnassa löytyi muutama ajo-oikeudeton kuljettaja. Rattijuopumuksia tapahtumassa ei kirjattu.
 Kokoontumisesta ei oltu tehty poliisille kokoontumislain mukaista ilmoitusta. Poliisi on aloittanut selvityksen kokoontumisen järjestäjän vastuusta.
 Luotosen mukaan vastaavia kokoontumisia on järjestetty Turun seudulla muutaman kerran tänä kesänä. Tapahtumissa on ajettu ylinopeutta, tehty vaarallisia ohituksia ja "poltettu kumia".

Turun seudulla hurja ajokokoontuminen: Törkeitä liikenneturvallisuuden vaarantamisia, ketjukolari ja ulosajoon päättynyt takaa-ajo


Summary: Tampereella yhteiskuntatutkimuksen ja Helsingissä sosiaalitieteiden opiskelijavalinta menee osin uusiksi MOOC-kurssien myötä.

Kaikille avoimien ja ilmaisten yliopistokurssien eli MOOC-kurssien tarjonta verkossa kasvaa. Niitä tarjoaa aiempaa useampi yliopisto ja niiden käyttöä yhtenä väylänä yliopistoon lisätään.
 Tampereen yliopisto korvaa yhteiskuntatutkimuksen tutkinto-ohjelman pääsykokeen ensi keväänä MOOC-kurssin suorittamisella ja haastattelulla.
 Helsingin yliopistossa suunnitellaan sosiaalitieteiden kandiohjelman opiskelijavalintoihin pääsykokeen tilalle MOOC-kurssia ja näyttökoetta.
 Helsingin yliopisto myös  koordinoi hanketta , joka on tänä syksynä avannut tietojenkäsittelytieteen ensimmäisen vuoden opintoja kaikille avoimiksi useammassa yliopistossa. Helsingissä kurssien kautta on voinut päästä opiskelemaan.
 Itä-Suomen yliopisto on puolestaan tuonut ensimmäisenä yliopistona ilmaisia oikeustieteen opintoja verkkoon.
 Tampereella huijari paljastuu haastattelussa
 Uusi valintatapa yhteiskuntatutkimuksen tutkinto-ohjelmaan on jo hyväksytty Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa.
 Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan tiedekuntaneuvosto päättää lokakuun alussa sosiaalitieteiden kandiohjelman opiskelijavalinnan muuttamisesta.
 MOOC-kurssi on Tampereelle ja Helsinkiin pyrkiville sama. Se tulee verkkoon yhtä aikaa kevään yhteishaun kanssa, maaliskuun puolivälissä. Kurssiin voi tutustua omatoimisesti 2–3 viikkoa, ja se suoritetaan huhtikuussa ylioppilaskirjoitusten jälkeen.
 Kurssin laajuus on 5 opintopistettä. Opiskelupaikan saamiseksi kurssin arvosanan pitää olla vähintään 4 eli erittäin hyvä. Kurssi arvioidaan asteikolla 0–5.
 Tutkinto-ohjelmavastaava  Marko Salonen  kertoo, että Tampereen yliopiston yhteiskuntatutkimuksen 90:stä uudesta opiskelijasta enintään 40 otetaan sisään MOOC-kurssin perusteella.
 Emme halua tehdä valinnasta moninkertaiselta karsinalta vaikuttavaa reittiä.  Marko Salonen
 Korkeintaan 40 parasta kutsutaan haastatteluun ja valinnat tehdään sen perusteella.
 – Emme halua tehdä valinnasta moninkertaiselta karsinnalta vaikuttavaa reittiä. Ne, jotka tulevat haastatteluun voivat olla aika luottavaisin mielin, että sen myös pystyy läpäisemään
 – Haastattelua ei läpäise, jos sen perusteella voidaan olla varmoja siitä, että opiskelija on kurssin aikana huijannut. Jos osaaminen ei ole sillä tasolla kuin sen kurssin perustella pitäisi olla, niin se herättää epäilyt.
 Ylioppilastodistuksen arvosanojen perusteella Tampereelle valitaan 50 opiskelijaa.
 Helsingin yliopiston suunnittelema valintatapa poikkeaa hieman Tampereen mallista. Saga Mannila / Yle
 Helsingissä karsitaan näyttökokeella
 Helsingin yliopistossa suunnitellaan, että valintakriteerit täyttävistä 160 parasta kurssin suorittanutta kutsutaan erilliseen näyttökokeeseen. Kokeessa testataan kurssilla opittua. Näin varmistuisi se, että erinomainen kurssiarvosana on varmasti hankittu itse.
 – Ei myöskään voida ennakoida, kuinka moni todistusvalinnan kautta opiskelupaikan saava on tehnyt kurssin. Haluamme, että tarpeeksi moni pääsee tekemään näyttökokeen ja saamme sitä kautta varmasti parhaat hakijat valittua, kertoo opintoasiainpäällikkö  Mikko Vanhanen .
 – Tämä valintatapa antaa todistusvalintaan ja valintakokeeseen verrattuna toivottavasti selkeästi laajemmat pohjatiedot ja käsityksen alasta. Toivomme, että tätä kautta saamme motivoituneita opiskelijoita, jotka tietävät aikaisempaa paremmin, mitä ovat tulossa opiskelemaan.
 Haluamme, että tarpeeksi moni pääsee tekemään näyttökokeen.   Mikko Vanhanen
 MOOC-kurssisuoritusten ja näyttökokeen perusteella sosiaalitieteiden kandiohjelmaan valittaneen Helsinkiin 29 uutta opiskelijaa. Ylioppilastutkinnon arvosanojen perusteella opiskelupaikan saisi 30 hakijaa.
 Marko Salonen arvioi, että yliopistojen yhteinen MOOC-kurssi voisi ensi keväänä kiinnostaa noin tuhatta hakijaa. Uutta valintatapaa on valmisteltu puolitoista vuotta  Toinen reitti-yliopistoon - hankkeen tuella.
 Itä-Suomen yliopisto simuloi oikiksen opiskelua
 Itä-Suomen yliopiston oikeustieteen laitoksen avaamat MOOC-kurssit ovat kursseja, jotka oikeustieteen ja julkisoikeuden opiskelijat suorittavat opintojensa aluksi.
 – Jos oikeustiede jostakin kulmasta kiinnostaa, kuka tahansa voi nyt mennä vapaasti tutkimaan ja kokeilemaan, mitä yliopistossa opetetaan, kertoo laitoksen johtaja  Tapio Määttä .
 On tärkeää, että on realistinen käsitys alasta, mistä haaveilee.  Tapio Määttä
 Lukiolaiset ja muut opiskelupaikkaa hakevat voivat verkkokurssilla tutustua alaan. Työelämässä jo olevat voivat puolestaan täydentää osaamistaan.
 – On tärkeää, että on realistinen käsitys alasta, mistä haaveilee. Yritämme simuloida oikeustieteen opiskelua mahdollisimman pitkälle.
 – Meillä on myös paljon ihmisiä, jotka miettivät alan vaihtoa. Tämä hanke liittyy vahvasti  jatkuvan oppimisen  edistämiseen.
 Määttä korostaa, että kursseilla ei tarvitse sitoutua suorittamiseen, vaan luentoja ja tehtäviä voi katsella ja tehdä omaan tahtiin. Jos sisältö ei innosta, voi kurssin jättää kesken.
 Itä-Suomen yliopiston oikeustieteen laitoksen johtaja Tapio Määttä uskoo, että kynnys tutustua ilmaiseen verkkokurssiin on matalammalla kuin maksullisissa kursseissa.  Varpu Heiskanen / Itä-Suomen yliopisto
 Verkkokursseilta Joensuuhun julkisoikeuden opintoihin
 Itä-Suomen yliopiston verkkosivuilla  on tarjolla kaksi kurssia: Oikeustieteen perusteet ja Juridinen kirjoittaminen ja tiedonhankinta. Kursseille on tehty jo satoja kirjautumisia.
 Kurssien omatoiminen opiskelu on ilmaista. Jos kurssista haluaa tehdä kaikki osiot ja saada suoritusmerkinnän, on ilmoittauduttava Itä-Suomen avoimen yliopiston opiskelijaksi. Tämä on maksullista.
 MOOC-kurssien suorittamisen jälkeen opintoja voi jatkaa avoimessa yliopistossa, jossa voi suorittaa ensimmäisen lukuvuoden opintoja vastaavat kurssit.
 Kiinnostus kurssien järjestämiseen on vahvassa kasvussa.  Tapio Määttä
 Määttä kertoo, että kaikki ensimmäisen vuoden opinnot suorittaneet otetaan  julkisoikeuden tutkinto-opiskelijoiksi  ilman kiintiöitä ja arvosanavaatimuksia. MOOC-kurssit hyväksytään osaksi hallintotieteen kandidaatin tutkintoa.
 – Aika monessa yliopistossa ja monella alalla on nyt havahduttu siihen, että tämä on sellainen kenttä, jossa pitää jollakin tavalla olla mukana. Kiinnostus kurssien järjestämiseen on vahvassa kasvussa, sanoo Määttä.
 MOOC-kurssien etsiminen vaatii vaivaa
 Opetusneuvos  Ilmari Hyvönen  opetus- ja kulttuuriministeriöstä kertoo, että MOOC-kurssien määriä ja niiden osallistujia korkeakouluissa ei ole valtakunnallisesti tilastoitu. Hän kuitenkin arvioi, että monet yliopistot ja ammattikorkeakoulut ovat niitä kokeilleet.
 Tietoja tarjolla olevista MOOC-kursseista on vaikea löytää. Osa kursseista on näkyvillä korkeakoulujen yhteisellä  DigiCampus -sivustolla.
 – Tieto on aika levällään eri korkeakoulujen sivuilla. Olisi hyvä, että myös tällainen tarjonta saataisiin keskitettyä Opintopolkuun.
 Hyvösen mukaan  Opintopolku-sivustoa  kehitetään parhaillaan, jotta sinne saataisiin tietoa koulutuksista nykyistä kattavammin.
 Tieto on aika levällään eri korkeakoulujen sivuilla.  Ilmari Hyvönen
 Uranuurtaja monien MOOC-kurssien järjestäjänä on Suomessa ollut  Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen laitos . Verkkokurssien suorittamisen ja haastattelun kautta on voinut päästä yliopisto-opiskelijaksi.
 Helsingin yliopiston koordinoimaan  viiden yliopiston yhteiseen hankkeeseen  osallistuvat Aalto-yliopisto sekä Jyväskylän, Oulun ja Turun yliopistot.
 Kukin yliopisto määrittelee itsenäisesti opintotarjontansa ja yliopisto-opiskelijaksi pääsemiseen vaadittavat opinnot. Tietojenkäsittelykurssien lisäksi tarjolla on myös matematiikan ja tilastotieteen opintoja.
 Opetusneuvos Ilmari Hyvönen arvioi, että opiskelijavalinnan liittäminen verkkokursseihin lisää niiden houkuttavuutta.
 Lue myös:
 Teologian opiskelupaikat täyttyivät kahdessa minuutissa – yliopiston opinto-oikeuden voi saada myös ilmoittautumalla
 Aki Utoslahti pääsi yliopistoon avoimen opintojen perusteella ja valmistui kandiksi vain kahdessa vuodessa – hakuväylä laajenee ensi vuonna
 Pääsykokeissa mokannut hakija pääsee sittenkin aloittamaan opinnot yliopistossa – 100 nopeinta pääsi yliopiston ilmaiseen erikoisohjelmaan
 Toimittajalta: Yliopistoon voi päästä ilman pääsykoetta ja huonolla todistuksella – avoimen yliopiston hakuväylän kehittäminen voi olla parasta, mitä tulevat opiskelijat ovat hetkeen kuulleet
 Avoimen yliopiston hakuväylä voi ohittaa pääsykokeet, osa laajentaa jo ensi vuodeksi – "Yliopistoissa perinteisesti kummallisen nihkeä suhtautuminen"

Uusia reittejä avataan yliopistoihin: Ilmainen verkkokurssi korvaa pääsykokeen Tampereella, Helsingissä käytäntö laajenee ja Itä-Suomi tarjoaa verkossa maksuttomia oikisopintoja


Summary: Tampereen Mediapoliksen ovet olivat auki yleisölle lauantaina klo 10–13. Yle teki tapahtumasta puolen tunnin suoran lähetyksen, jonka voi katsoa Yle Areenassa.

Tampereen Ilves (Jääkiekon Miesten Liiga)

Ota itsestäsi kuva Pikku Kakkosen lavasteissa, kokeile Merisään lukemista tai testaa, olisiko sinusta urheiluselostajaksi! Tämä kaikki ja paljon muuta onnistui Tampereen Mediapoliksen avoimissa ovissa lauantaina 28.9. klo 10–13.
 Yle teki tapahtumasta noin puolen tunnin suoran lähetyksen, jonka voi katsoa myös jälkikäteen  Yle Areenasta .
 Avoimissa ovissa voi tutustua muun muassa lastenohjelmien ja uutis- ja ajankohtaisohjelmien tekoon. Vieraat voivat käydä Pikku Kakkosen studiossa ja nähdä, kun  Seikkailukoneesta  tuttu Reppu-Heppu esiintyi ja esitteli  Eskari-sovellusta .
 Ylen alueellisten tv-uutisten ankkureita voi jututtaa Mediapoliksen aulassa. Lisäksi pääsi seuraamaan lähietäisyydeltä, miten Radio Suomen Tampereen lähetystä tehtiin klo 9–12.
 Vieraille tarjoutui myös mahdollisuus poikkeukselliseen virtuaalitodellisuusmatkaan.  VR-teos  havainnollistaa, miten aistivammainen  Aarne Pirkola  kokee maailman.
 Tapparan ja Ilveksen pelaajat E-urheiluturnauksessa
 Yle Galaxi ja Tampereen seudun ammattiopisto Tredu järjestivät avoimissa ovissa E-urheiluturnauksen. NHL-jääkiekkopelissä kisasivat Tampereen kaupungin nuorisotiloissa järjestetyistä karsinnoista finaaliin päässeet.
 Myös Tapparan ja Ilveksen pelaajat kohtasivat toisensa näytösottelussa.
 Tampereen ammattikorkeakoulun kuvataideopiskelijat puolestaan järjestävit palamaalausta yli 5-vuotiaille.
 Mediapoliksen osoite on Tohlopinranta 31.  Saapumisohjeita  on Mediapoliksen nettisivuilla.

Kurkkaa lastenohjelmien ja uutisten kulisseihin! – katso lähetys Tampereen Mediapoliksen avoimista ovista


Summary: Pitkäaikaiseen sairauteen menehtynyt Toivonen oli Yleisradion palveluksessa lähes neljä vuosikymmentä.

Uutistenlukija ja toimittaja  Kari Toivonen  on kuollut. Hän menehtyi varhain lauantaiaamuna kotonaan pitkäaikaiseen sairauteen 77-vuotiaana.
 Kari Toivonen oli Yleisradion palveluksessa lähes 40 vuotta. Hän aloitti Yleisradiossa vuonna 1966 ja jäi eläkkeelle vuonna 2005. Toivonen oli syntynyt vuonna 1942.
 Ylen tv-uutisten nykyiset ankkurit muistelivat Toivosta Twitterissä lauantaina.
 Toivosen uran varrelle mahtuvat uutiset muun muassa ensimmäisestä kuulennosta, Tshernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta ja Neuvostoliiton hajoamisesta. Viimeisimpänä suurena uutisena Toivonen kertoi Aasian tsunamikatastrofista.

 Lue lisää:
 Elävä arkisto: Kari Toivosen viimeinen uutislähetys

Ylen tv-uutisten pitkäaikainen juontaja Kari Toivonen on kuollut