Summary: Antti Rinne sanoi Linnan juhlissa, että valehtelemalla voi päästä politiikassa eteenpäin. Puhetaidon kouluttajan Antti Mustakallion mukaan sanoma kertoo siitä, että pinnan alla kytee.

Linnan juhlien haastatteluissa moni toisteli, että parlamentaarinen järjestelmä toimii. Viesti ei täysin vakuuta Ylen aamussa vierailleita viestinnän ammattilaisia.
 Puhetaidon kouluttaja  Antti Mustakallio  ja imagokouluttaja  Isa Karlsson  arvioivat, että kuluneen viikon aikana politiikassa tapahtuneet käänteet saavat kansalaisia hämmentyneeksi.
 Näin Mustakallio arvioi presidentti  Sauli Niinistön  vastausta siihen, miten luottamusta politiikkaan lisätään:
 – Viesti oli, että vaikka meillä onkin ollut turbulenssia poliittisessa elämässä, niin ei olla missään systeemisessä kriisissä. Eli demokratia siinä mielessä toimii, Mustakallio sanoo.
 – Hän ehkä nyt yritti viestittää, että lisää avoimuutta, lisää rehellisyyttä, lisää yhteiseen hiilen puhaltamista, niin tästä selvitään hyvin.
 Antti Mustakallio muistutti, että eronnut pääministeri  Antti Rinne  sanoi Linnan juhlissa  MTV:lle antamassaan haastattelussa , että politiikassakin voi päästä eteenpäin valehtelemalla
 – Hän toisti lausunnon kolme kertaa, mikä viestii siitä, että kyllä pinnan alla kytee.
 Puhemies  Matti Vanhasen  (kesk.) Linnassa illalla esittämä arvio, että parlamentaarinen, poliittinen järjestelmä näyttää selviävän aika hyvin, ei täysin vakuuttanut Isa Karlssonia.
 – Kyllä se tällä hetkellä on vähän kysymysmerkki, koska järjestelmähän rakentuu ihmisistä ja ihmiset on siinä keskiössä, Karlsson sanoo.
 Linnassa oli tänä vuonna turhaa mainostamista
 Asiantuntijoiden yleishavainto Linnan juhlien vieraiden viestinvälityskyvyistä oli positiivinen.
 Vieraat pääsääntöisesti osasivat käyttää loistavan tilaisuuden hyväkseen.
 – Pointtihan on, että vieraat olivat tulleet juhlistamaan itsenäisyyttä. Se varmasti kaikilta onnistui. Se, onnistuivatko he teeman osalta, on taas toinen asia, Karlsson arvioi.
 Juhlien teemana oli tieto ja yhteiskunnallinen keskustelu.
 – Haastateltavien yhtenä tehtävänä on palvella kuulijoita, eikä välttämättä käyttää omaan etuun sitä tilaisuutta, Mustakallio muistutti. - Kyllä he ihan hyvin palvelivat meitä katselijoita, Karlsson sanoo.
 Silti kummankin viestinnän ammattilaisen mielestä parannettavaakin jäi.
 Mustakalliota ja Karlssonia harmittaa se, että tietynlainen mainostaminen nousi tällä kertaa esiin. Esimerkiksi tarpeettomasta mainostamisesta Ylen aamun keskustelussa nousi esimerkiksi se, että hyvin vastailleet, kokeneet artistit  Matti  ja  Teppo Ruohonen  luettelivat tulevia keikkojaan esiintymispaikkojakin mainiten.

Viestinnän asiantuntijoiden arvio Linnan juhlien puheenvuoroista: Järjestelmän toimivuus on kysymysmerkki – nyt tarvitaan rehellisyyttä


Summary: Yle Uutiset seurasi kahden päivän ajan opiskelija- ja nuorisojärjestö OSKU ry:n puheenjohtajan Jessica Makkosen valmistautumista  Linnan juhliin.

Torstai 5.12.
 On torstai 5.12., ja kello lähestyy aamukymmentä. Jessica Makkonen menee kokeilemaan ensimmäisen kerran Stadin ammattiopistossa tehtyä valmista iltapukuaan. – Olihan se huikea ja vähän epätodellinenkin tunne, kun sain kutsun. Olin, että apua, tässä on vain muutama viikko aikaa, stressi iskee. Toisaalta tunsin myös valtavaa ylpeyttä, Makkonen kertoo Merihaassa sijaitsevan Stadin ammattiopiston edustalla.  Jussi Mankkinen / Yle
 Jessica Makkonen on toiminut OSKU ry:n eli amiksien asiaa ajavan Suomen Opiskelija-Allianssin puheenjohtajana tämän vuoden ajan. Hän on opiskellut liiketaloutta Savon ammattiopistossa Iisalmessa. – Kutsun saatuani otin välittömästi yhteyttä ammattiopistoihin, koska minulle oli ensisijaisen tärkeää, että iltapukuni on ammatillisten opiskelijoiden käsialaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Jessica Makkosen iltapuvun ovat suunnitelleet ja valmistaneet Stadin ammattiopiston opiskelijat Tea Hautamaa, Mila Galle, Nina Siren ja kuvassa näkyvä Riikka Kiili. – Halusin kevyen iltapuvun, joka tuntuu mukavalta päällä. Olen kuullut huhuja, että linnassa voi olla varsin kuuma, joten hengittävä kangas oli tärkeä valintakriteeri – ja myös sellainen materiaali, joka ei tahraantuisi helposti. Halusin myös juhlavan puvun, ja pitkähihaisuus oli itsestäänselvyys, Makkonen kertoo.   Jussi Mankkinen / Yle
 Makkonen viestii juhliin liittyvistä asioista jatkuvasti kännykällä muun muassa kampaajalleen. Tässä hän lähettää kuvan äidilleen.  – Omalla kohdallani itsenäisyyspäivän viettoon liittyy paljon perinteitä. Katsoimme edesmenneen mummoni kanssa aina Linnan juhlia televisiosta.  Isoäitini oli pukeutunut mahdollisimman hienoon iltapukuun ja minä parhaimpaan mekkooni. Isoäitini joi konjakkikahvia, ja minä hörpin teetä. Mummoni suurena haaveena oli päästä joskus Linnan juhliin.  Jussi Mankkinen / Yle
 Jessica Makkosen iltapuku on valmistettu silkkielastaanista ja polyamidipitsistä. Vuori on viskoosia.   Jussi Mankkinen / Yle
 Merihaasta Makkonen kiiruhtaa raitiovaunulla Helsingin keskustaan, josta pitäisi etsiä hiuskoristeita.   Jussi Mankkinen / Yle
 Makkonen käy kolmessa kukkakaupassa. Tässä hän on Kaivokukka Asematunnelissa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Hiuskoristeiden tulisi toistaa iltapuvun värejä ja sopia siihen myös tyylillisesti. Valinta ei ole helppoa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Päivänvalo alkaa jo kadota, kun Makkonen matkaa lähijunalla Helsingin keskustasta Pasilaan.  Jussi Mankkinen / Yle
 Makkonen pitää pienen kahvitauon Triplan ostoskeskuksessa. – Ammatillisen koulutuksen suurimpana huolenaiheena nostan esille psykologi- ja kuraattoripalveluiden saatavuuden.  Nimenomaan ammatillisella toisella asteella on erittäin huolestuttavaa se, että tällä hetkellä mielenterveyden ongelmat ovat suurin syy opiskelukyvyttömyydelle.  Psykologi- ja kuraattoripalveluiden saatavuus on hyvin vaihtelevaa ympäri Suomea. Haluamme tähän sitovat henkilöstömitoitukset.   Jussi Mankkinen / Yle
 Myöhemmin iltapäivällä Makkosella on vuorossa OSKU ry:n sidosryhmien tilaisuus, jossa on pikkujouluteeman mukaista juotavaa ja pientä purtavaa. –  Se kaikki, mitä tämä vaikuttamistoiminta ja osallistaminen on tarjonnut minulle, on ollut todella hienoa. Tällaista ei ole koulun penkillä oppinut.  Toivon, että jokaisella nuorella meidän yhteiskunnassamme olisi oma ja turvallinen yhteisö, mihin kuulua –  oli se sitten jokin järjestö tai harrastusseura.  Näen, että tällä on todella suuri vaikutus nuoren kasvuun ja kehitykseen ja että se voi olla myös tietynlainen tukiverkosto, Makkonen toteaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Ensi vuonna Jessica Makkosta seuraa OSKU ry:n puheenjohtajana Kempeleestä kotoisin oleva Iivari Korkala. – Jessica on määrätietoinen ja vaativa persoona. Hänellä on kuitenkin hyvät perusteet asioille, joita hän ajaa. Jessica on hyvä työkaveri, jonka kanssa tulee hyvin juttuun, Korkala toteaa. OSKU ry:n puheenjohtaja valitaan kerrallaan vuodeksi.  Jussi Mankkinen / Yle
 Perjantai 6.12.
 Jessica Makkosen meikin ja hiukset laittaa Omniassa parturikampaajaksi opiskeleva, Moskovasta Suomeen muuttanut Natalia Pitkinen, jolla on takanaan alalla pitkä työhistoria. – Teen Jessicalle trendikkään juhlameikin, jossa on väreinä muun muassa kuparia ja mustaa ja josta löytyy myös kiiltoa, Pitkinen kertoo.   Jussi Mankkinen / Yle
 Natalia Pitkinen on tehnyt erilaisia piirroksia ja luonnoksia Jessica Makkosen kampausta ja meikkiä varten.   Jussi Mankkinen / Yle
 Kahvin hörppäilyä meikattavana olemisen lomassa Kalevankadulla sijaitsevassa Salonki Callistossa.  – Huomasin vasta tänä aamuna, että minulta puuttuu iltapuvun teemaan sopiva käsilaukku. Sitä olen siis etsinyt, ennen kuin tulin tänne, Jessica Makkonen kertoo.   Jussi Mankkinen / Yle
 Irtoripset asetellaan paikoilleen yksitellen, jotta lopputulos olisi mahdollisimman luonnollinen.  Jussi Mankkinen / Yle
 Meikki on nyt valmis. Viimeinen silaus tehdään kiinnityssuihkeella, joka pitää meikin paikoillaan. Koko prosessi kesti kaksi ja puoli tuntia. Makkonen haluaa käväistä pienellä happihyppelyllä ja sitten ryhdytään tekemään kampausta.   Jussi Mankkinen / Yle
 Hiusten laittaminen juhlakuntoon voi alkaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Natalia Pitkinen on valmistanut itse hiuskoruja ja haluaa varmistua, että Makkosen iltapuvun värit ja tyyli sopivat niihin.  Jussi Mankkinen / Yle
 Monimutkainen kampaus alkaa valmistua.  Jussi Mankkinen / Yle
 Meikin ja kampauksen tekeminen kesti neljä tuntia. Huomaa Makkosen vasemmassa kädessä oleva tatuointi, jonka ornamentiikkaa iltapuvun pitsikuviointi toistaa. – En ole Linnan juhlissa edustamassa itseäni, vaan kaikkia amiksia, Jessica Makkonen summaa.  Jussi Mankkinen / Yle

– Mummoni ei valitettavasti koskaan Linnaan päässyt juhlimaan,  eikä hän ole näkemässä omaa osallistumistani. Pujotan kuitenkin ylleni isoäitini kultaisen rannekorun, jonka hän sai lahjaksi omalta äidiltään.  Tavallaan mummoni on tällä tavalla Linnan juhlien hengessä mukana, Jessica Makkonen kertoo.
 Jussi Mankkinen / Yle
 Taksin odottelua Kalevankadulla. Koko päivän jatkunut sade taukosi viiden maissa, eikä sateenvarjoakaan enää tarvinnut. Makkonen on sään muuttumiseen tyytyväinen: meikki ja kampaus pysyvät kuosissa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Taksi suuntaa kohti Itä-Pasilaa, jossa Makkonen käy pikaisesti moikkaamassa ystäviään. Ystävät ovat järjestäneet illanistujaiset, joissa seurataan silmä tarkkana Linnan juhlia ja yritetään bongailla Makkosta.  Jussi Mankkinen / Yle
 Itä-Pasilan betonisilla kujilla ei ole iltakuuden maissa ristinsieluakaan. Makkonen olemus tuo kontrastia ja väriä harmaaseen ympäristöön.   Jussi Mankkinen / Yle
 Sitten kohti Linnaa. Makkonen törmää sattumalta Aleksanterinkadulla SAKKI ry:n eli Suomen Ammattiin Opiskelevien Liiton puheenjohtajaan Elias Tenkaseen. Heillä on sama matka ja sama kohde.  Tenkanen on ollut Linnan juhlissa aiemminkin.  Jussi Mankkinen / Yle
 Kello on jo yli 19, ja pian Jessica Makkonen pääsee ensimmäisen kerran mukaan Linnan juhlien tunnelmaan.  – Itsenäisyyden juhliminen on tärkeää, jotta muistaisimme, ettei se ole mikään itsestäänselvyys ja ettei näin ole aina ollut. Itsenäisyys merkitsee riippumattomuutta ja turvallisuutta. Totta kai toivon, että Suomi pysyy tällaisena – ja ehkä parempanakin paikkana – myös tulevaisuuden sukupolville.  Jussi Mankkinen / Yle
 Vihdoinkin sisällä eli Linnan juhlien glamouria: Jessica Makkonen ja opiskelijajärjestöjen edustajia.  Jessica Makkonen
 Lauantai 7.12.
 Kello kymmenen jälkeen Jessica Makkonen hörppii kahvia Vantaan Myyrmannissa. – Kun alkujännityksestä pääsi ja kädet tasaantuivat tärinästä, oli Linnan juhlissa todella kivaa. Vietin paljon aikaa opiskelijajärjestöporukan kanssa, ja kävimme maistelemassa Linnan booliakin. Pyörähtelin myös tanssilattialla Laura Voutilaisen tahtiin. Koska oli varsin lämmintä, oli hauskaa huomata, että ihmisillä oli mukana viuhkoja ja patterilla toimivia minituulettimia. Aika kului todella nopeasti ja kokonaisuudessaan ilta oli aivan huikea.  Jussi Mankkinen / Yle

Katso, millainen oli 19-vuotiaan Jessica Makkosen matka Linnan juhliin: "En edusta täällä itseäni, vaan kaikkia amiksia"


Summary: Älä koskaan juokse toimittajaa karkuun, älä koskaan lyö luuria korvaan, opasti Iltalehden Tommi Parkkonen Ylen aamun Viimeinen sana -mediaosiossa.

Ensin lähti omistajaohjausministeri  Sirpa Paatero  (sd.), sitten pääministeri  Antti Rinne  (sd.). Huomenna sunnuntaina valitaan uusi pääministeriehdokas.
 Hullu viikko on työllistänyt politiikantoimittajia, jotka ovat päivystäneet eduskunnan ja valtioneuvoston ovilla.
 Mutta miten media pärjäsi? Tätä pohdittiin Ylen aamun Viimeinen sana -osiossa. Voit katsoa sen klikkaamalla yllä olevaa kuvaa.
 "Kun politiikantoimittajat seisovat ovien takana, syntyy massahysteria"
 Kun politiikantoimittajat päivystävät ovien takana, syntyy jonkinlainen massahysteria, sanoo Iltalehden politiikantoimittaja  Tommi Parkkonen .
 Näin kävi Parkkosen mukaan esimerkiksi viime viikolla, kun keskustan eduskuntaryhmä kokoontui pohtimaan pääministeri Rinteen jatkoa.
 – Jos kuka tahansa meni lähellekään kepun ovea, toimittajat juoksivat perässä ja tunkivat mikrofonia suuhun, vaikka kokous ei vielä ollut edes alkanut, Parkkonen sanoo.
 Kuvaajia ja toimittajia oli paikalla kymmenittäin.
 MTV:n politiikantoimittaja  Antonia Berg  kuitenkin muistuttaa, että jos asioista haluaa kertoa ensimmäisenä, on seistävä kärsivällisesti oven takana ja eturivissä. Siksi eduskunnan käytäviltä lähetetyt, jopa tuntikausia kestäneet verkkolähetykset olivat paikallaan.
 Lisäksi ne kiinnostivat katsojia. Esimerkiksi Ylen verkkolähetykset keräsivät jopa satojatuhansia käynnistyksiä.
 "Tein Sipilästä juttuja, jotka olisi voinut jättää tekemättä"
 Kun politiikassa tapahtuu nopeasti suuria käänteitä, vellovat myös suuret tunteet.
 Myös toimittajille voi tulla vauhtisokeus.
 – Tunnustan, että minulla on ainakin lähtenyt mopo käsistä, kun aikoinaan hiillostin [ Juha ]  Sipilää , Tommi Parkkonen sanoo.
 – Tein muutaman ihan äärimmäisen tyhmän ja turhan jutun, jotka olisi voinut jättää tekemättä.
 Kuten usein aiemminkin, myös kuluneella viikolla uutismedioiden kilpailun moottorina ovat olleet vuodot. Skuupin saa se, jolla on parhaat lähteet, mutta samalla mielessä on pidettävä, että vuotavilla poliitikoilla on aina jokin motiivi.
 – Liian kiire ei saa olla. Ei pidä panna ulos mitään, mitä ei ole tarkistettu moneen kertaan, Berg sanoo.
 Toimittajien tehtävä on tulkita, onko tieto totta ja relevantti, Tommi Parkkonen muistuttaa.
 – Vuotajilla on aina motiivi, mutta jos asia on relevantti lukijoiden tai katsojien kannalta, se pitää julkaista. Ei ole väliä, miten vuotaja hyötyy, Parkkonen sanoo.
 Älä koskaan juokse toimittajaa karkuun
 Antonia Bergin mukaan Sirpa Paatero teki yhden ison virheen suhteessa mediaan: hän juoksi kameroita pakoon.
 – Se näytti kummalliselta. Silloin tiesin, että tämä ei tule päättymään hyvin, Berg sanoo.
 Älä koskaan lyö toimittajalle luuria korvaan, älä koskaan juokse toimittajia karkuun, vaikka kuinka kysymykset harmittaisivat, Parkkonen puolestaan opastaa.
 Miten toimittajat pärjäsivät politiikan hullulla viikolla? Tommi Parkkonen ja Antonia Berg pohtivat Ylen aamun Viimeisessa sanassa. Heikki Valkama

Syntyikö eduskunnan ovilla massahysteria? Kokeneet politiikantoimittajat arvioivat, miten journalismi selvisi politiikan hullusta viikosta


Summary: Yhdysvallat toivoo vankien vaihdon olevan liikahdus suhteiden paranemiseen.

Iranin ulkoministerin  Mohammed Javad Zarifin  mukaan Iran ja Yhdysvallat ovat sopineet vankien vaihdosta. Vangit ovat lentäneet kotimaihinsa.
 Iran luovutti Zarifin mukaan Yhdysvalloille vuonna 2016 vakoilusta 10 vuoden tuomion saaneen ja Iranissa vankilassa pidetyn kiinalais-amerikkalaisen tutkijan  Xiyue Wangin .
 Yhdysvallat puolestaan luovutti Iranille pidättämänsä iranilaisen biologin  Massoud Soleimanin , Zarif ilmoitti.
 Soleimania syytetään Yhdysvalloissa Iranin vastaisten pakotteiden rikkomisesta. Hänen väitetään yrittäneen salakuljettaa kiellettyä biologista materiaalia Yhdysvalloista Iraniin.
 Zarif kiitti tviitissään Sveitsin hallitusta avusta asian suhteen.
 Askel suhteiden kohentumiseen?
 Uutistoimisto Reutersin lainaamien yhdysvaltalaislähteiden mukaan Xiyue Wang oli vapaaksi päästessään hyvässä kunnossa ja hyvillä mielin.
 Neuvottelut Wangin vapauttamiseksi kestivät yhdysvaltalaisten mukaan kolme-neljä viikkoa. Yhdysvaltalaisviranomaisten mukaan vapautusprosessissa ei ollut pöydällä muita myönnytyksiä eikä siinä maksettu lunnaita.
 Yhdysvaltain presidentti  Donald Trump  on kiittänyt Irania reilusta neuvottelusta. Hänen mukaansa se osoittaa, että "me voimme sopia asioista keskenämme".
 Yhdysvaltain ulkoministeriö pitää vapauttamista osoituksena siitä, että Yhdysvaltain painostus Irania kohtaan tuottaa tulosta.
 Yhdysvaltalaiset toivovat, että vankien vaihto johtaa myös asteittain Yhdysvaltain ja Iranin suhteiden paranemiseen.
 Korjattu kello 16.17 virhe vuosiluvussa, Iran tuomitsi Xiyue Wangin vankeuteen vuonna 2016, ei 2006.

Yhdysvallat ja Iran sopivat vankien vaihdosta


Summary: Perjantain hyökkäyksessä mielenosoitukseen kuoli useita. Shiiajohtaja Moqtada al-Sadr lähetti kannattajiaan mielenosoittajien tueksi.

Irakissa mielenosoittajat ovat kokoontuneet jälleen kaduille huolimatta perjantain rajuista väkivaltaisuuksista. Perjantain ja viime yön levottomuuksien uhreja lasketaan yhä.
 Eri lähteiden mukaan 17–25 ihmistä kuoli ja kymmeniä loukkaantui, kun joukko aseistautuneita miehiä hyökkäsi mielenosoittajien kimppuun pääkaupungissa Bagdadissa myöhään perjantaina.
 Kyseessä oli väkivaltaisin hyökkäys viikkoihin.
 Uutistoimisto AFP puolestaan kertoo, että miehittämätön lennokki pudotti pommin radikaalina shiiajohtajana tunnetuksi tulleen  Moqtada al-Sadrin  kotitaloon Najafissa.
 AFP:n lähteiden mukaan Sadr itse on ulkomailla.
 Moqtada al-Sadr on tukenut Irakia ravistelleita hallituksen vastaisia protesteja. Perjantain hyökkäyksen jälkeen hän lähetti kannattajiaan Bagdadin kaduille suojelemaan mielensoittajia.
 Jos tiedot lennokki-iskusta pitävät paikkaansa, kyseessä voi olla vaarallinen käänne Irakin tilanteessa. Maata ovat lokakuusta alkaen ravistelleet laajamittaiset protestit, joihin turvallisuusjoukot ja naapurimaa Iranin tukemat puolisotilaalliset ryhmät ovat vastanneet usein väkivaltaisesti.
 Irakin johtava shiialainen uskonoppinut, suurajatolla  Ali al-Sistani  sanoi perjantaina, että maan uusi ulkoministeri pitää valita ilman ulkomaiden sekaantumista. Tätä voi pitää viittauksena muun muassa Iranin vaikutusvaltaan Irakissa.
 Irakin pääministeri  Adel Abdul Mahdi  erosi viime viikolla sen jälkeen, kun vaikutusvaltainen Sistani oli vetänyt tukensa hallitukselta.
 Aiemmin aiheesta:
 Irakin mielenosoituksissa jälleen väkivaltainen päivä – yli kymmenen kuollut, joukossa myös poliiseja 7.12.2019
 Mielenosoittajia tappanut poliisi on tuomittu kuolemaan Irakissa  1.12.2019
 Irakin pääministeri eroaa tehtävästään 29.11.2019
 Irakin kovia kokeneilla sunnialueilla hallituksen vastaisia mielenosoituksia seurataan sivusta – Pelko pitää väestön kurissa toistaiseksi 22.11.2019
 Yle Bagdadin mielenosoituksissa: Irakilaiset haluavat poliitikot vaihtoon – ja vihdoin hyvän elämän 11.11.2019
 "Irakin vaarallisin mies" palasi politiikan keskiöön – Muqtada al-Sadr sotkee Iranin ja Yhdysvaltain kuviot 16.5.2018

Irakin levottomuudet jatkuvat – AFP: Shiiajohtajan kotia pommitettiin lennokista


Summary: Karita Mattila lahjoitti pienelle oopperaseurueelle 90 esiintymisasua. Puvut ovat nähtävissä kuukauden ajan Turun Kaupunginteatterin ilmaisnäyttelyssä.

Oopperalaulaja  Karita Mattila  pyyhältää paikalle Turun kaupunginteatterin lämpiöön kokomustassa asussa. Hän on kuin muotisuunnittelijat, jotka haluavat antaa esiteltäville puvuille pääosan. Hän mainitseekin omasta hillitystä asuvalinnastaan kuvaajille.
 Tähti herkistyy, kun tulee puhe lahjoituskohteesta. Mattila lahjoitti 90 pukua syksyllä Saaristo-oopperalle. Pienen oopperaseurueen perustaja on oopperalaulaja  Päivi Nisula .  Seurue syntyi vuonna 2010 ja esiintyi ensimmäisen kerran Turun kullttuuripääkaupunkivuonna 2011.
 Idea pukulahjoituksesta oli Mattilan ex-aviomiehen  Tapio Kuneisen .
 Karita Mattila ja Päivi Nisula ihastelevat pukujen materiaaleja. Minna Rosvall / Yle
 – Minun piti päästä puvuista eroon tilan takia. Näitä on vielä toiset sata pukua varastossa. Olen kotoisin täältä Turun seudulta järven rannalta, mutta pitkä avioliitto toi minut saaristoon. On tärkeää, että näistä voidaan tehdä uusia pukuja. Päivi Nisula on vanha tuttuni, kertoo Mattila.
 Yksittäisen puvun arvo on jopa tuhat euroa
 Karita Mattila koskettelee entisiä pukujaan ja ihastelee kankaiden materiaaleja.
 – Panostin laadukkaisiin kankaisiin. Laitoin kaiken liikenevän rahani näihin pukuihin. Tämän puvun kankaan muistan ostaneeni Lontoosta, kertoo Mattila ja vetää esiin punasävyisen, kiiltävän laahusmaisen helman.
 Mattila ihastelee välkehtivää kangasta, jonka ostohetken hän muistaa hyvin. Minna Rosvall / Yle
 Päivi Nisula on luonnollisesti kiitollinen lahjoituksesta. Puvut ovat arvokkaita. Yksi puku voi maksaa Nisulan arvion mukana jopa tuhat euroa, sillä kankaat, soljet ja napit ovat korkealaatuisia.
 Ensimmäisen kerran pukuja käytetään Saaristo-oopperan seuraavassa tuotannossa lokakuussa 2020 Turun Kaupunginteatterissa.  Kurt Weillin  musiikkiin perustuva laulunäytelmä  Berliinistä Broadwaylle  nähdään ensimmäisen kerran Suomessa.
 – Muutamat puvut ovat sellaisia, että niihin ei voi koskea eli niitä ei voi tuunata. Mutta Karita Mattilan perusidea oli, että kankaita ja pukujen osia käytetään eli ne saavat uuden elämän, kertoo Nisula.
 Karita Mattila panosti laadukkaisiin kankaisiin. Minna Rosvall / Yle
 Puku on tärkeä osa esitystä
 Suomen menestyneimpiin oopperalaulajiin lukeutuva Karita Mattila kiertää maailman tärkeimpiä oopperataloja. Teoksissa puvuista vastaa luonnollisesti pukusuunnittelija, mutta hyvä suunnittelija ottaa laulajan toiveet huomioon.
 Lahjoittamiaan pukuja Mattila on käyttänyt soolokonserteissa ja omissa esiintymisissään 1980- ja 1990-luvulla.
 – Tunsin itseni kuningattareksi, kun lauloin Metropolitanin lavalla tässä puvussa, tunnelmoi Mattila ja esittelee mustan puvun helmaa ja paljettikuviointeja.
 Tässä puvussa Mattila esiintyi New Yorkin Metropolitanin oopperassa, konsertissa. Minna Rosvall / Yle
 Mattila kertoo, että hänellä on ollut paljon rakkaita pukuja. Hän on panostanut niihin, koska puku on olennainen osa esitystä.
 – Puku on tärkeä lavahermoilun kannalta. Laulajalla pitää olla kokonaisvaltaisesti hyvä olla lavalla, sanoo Mattila.
 Tykkään olla nykyään kapeissa hameissa. Iän myötä minusta on tullut käytännöllinen. Kapellimestarille muistin aina sanoa, että älä kävele laahukselleni.
 Puvut kimaltelevat hienosti. Niiden pitää näkyä kauas. Minna Rosvall / Yle
 Givenchy kosiskeli, mutta Mattila suunnitteli itse
 Karita Mattilan luo tuli kerran Pariisissa Givencyn muotitalon edustaja, joka olisi halunnut pukea laulajan oman muotitalonsa luomuksiin.
 Nuori laulaja kieltäytyi. Hän oli tyytyväinen yhteistyöhön turkulaisompelija  Maj-Len Gyldénin  kanssa, joka toteutti Mattilan puvut 1980- ja 1990-luvulla.
 Punainen puku oli tärkeä asu joulukonserteissa. Minna Rosvall / Yle
 Tämä asu oli Kemin Lumilinnan esityksessä Karita Mattilan yllä. Hattu ja muhvi kuuluivat kokonaisuuteen. Minna Rosvall / Yle
 – Se olisi ollut rakkaan harrastuksen loppu. Gyldenin motto oli, että kaikki on mahdollista, kiittelee Mattila yhä luotto-ompelijaansa.
 – Heittelin ajatuksia, joita en osannut laittaa papereille, ja hän toteutti ne. Muistot elävät pukujen muodossa. Ei tällaisia pukuja ole kellään.
 Mattilalla ei ole moneen vuoteen ollut aikaa pukusuunnitteluun. Oma tyylikin on muuttunut. Nykyään hän ostaa puvut valmiina.
 Tulevat esiintymisasut ovat salaisuus. Mattila ei suostu paljastamaan, millaisissa asuissa hän valloittaa yleisönsä ensi kesän 60-vuotisjuhlakonserteissa Savonlinnassa.
 Itsenäisyyspäivän pukujuhla on hieno asia
 Karita Mattila juhli Suomen itsenäisyyttä Tasavallan presidentin järjestämissä Linnan juhlissa vuonna 2010. Hän pitää pukujuhlaa tärkeänä asiana.
 – On hienoa, että Suomessa juhlitaan arvokkaasti. Itsenäisyyttä kelpaa juhlia. On hienoa, että ihmiset saavat ihailla arvokkaasti ja tyylikkäästi pukeutuneita kutsuvieraita, pohtii Mattila.
 Oopperatähti juhlii usein Suomen itsenäisyyttä työn merkeissä oopperalavoilla.
 Pukunäyttely on esillä tammikuun 2020 alkupäiviin. Siihen voi tutustua ilmaiseksi. Minna Rosvall / Yle
 – Sanon kollegoille, että laulakaa oikein erityisellä herkkyydellä, sillä meillä on Suomessa itsenäisyyspäivä. Tänä vuonna juhlin yksityisesti ja rauhallisesti kynttilöitä poltellen ja radiota kuunnellen ja televisiota katsellen. Vaarini oli sodassa ja taisteli Suomen itsenäisyyden puolesta. Sitä on hyvä muistella, kertoo Mattila.
 Mattila on laulanut syksyllä isoja rooleja Saksassa. Suomessa hän on runsaan viikon ajan. Sitten matka jatkuu kotiin Floridaan jouluksi.
 Lue lisää:
 Räiskyvä oopperadiiva Karita Mattila jatkaa voittokulkuaan – Musiikin syntymäpäiväkalenteri
 Karita Mattila uudistui Twitterissä – "Se on ideaali paikka tällaiselle sinkkuelämään totuttelevalle oopperalaulajalle"
 Karita Mattila liikuttui nimityksestään kulttuuriturkulaiseksi – "Aina sydämessä kulkee tämä kaupunki"

"Tunsin itseni kuningattareksi, kun lauloin lavalla tässä puvussa" – pukujen suunnittelu oli nuorelle Karita Mattilalle tärkeä harrastus


Summary: Suomessa asuva britti hämmästelee suosituilla videoillaan suomalaisia tapoja ja ruokia. Hän rakastaa maksalaatikkoa.

– En puhu suomea. Puhutteko englantia?  Dave Cad , 31, kysyy suomeksi epäröivä ilme naamallaan.
 Lausuminen menee aivan oikein, mutta Cad myöntää, että hänen suomen kielen taitonsa on surkea. Britti on asunut Suomessa jo parisen vuotta, mutta jopa ruotsi sujuu paremmin suomenruotsalaisen vaimon  Catin  myötä.
 – Pitikin muuttaa maahan, jossa puhutaan yhtä maailman vaikeimmista kielistä, Cad sanoo.
 Dave Cad on tehnyt neljän vuoden ajan  Youtube-kanavalleen  videoita, joissa hän käsittelee Suomea ja suomalaisuutta. Kanavalla on lähes 140 000 tilaajaa. Heitä kiinnostavat erityisesti britin tekemät makutestit suomalaisista karkeista alkoholiin.
 Tästä artikkelista löytyy myös video, jossa Dave Cad ja toimittaja tekevät toisilleen sokkomakutestin.
 Suomi teki tubettamisesta työtä
 Kahdeksan vuotta sitten Dave Cad oli työtön ja tylsistynyt brittinuori. Hän keksi alkaa tehdä nettivideoita arkisesta elämästään. Cad ajatteli, että oli keksinyt videoblogillaan jotain uutta. Pian hän kuitenkin huomasi, että samaa teki jo moni muukin.
 Cad muistelee nyt ensimmäisiä videoitaan ja pudistaa päätään. Enää ne eivät kestäisi päivänvaloa.
 – Ne videot olivat niin tyhmiä. Olen laittanut ne kaikki tyyliin laatikkoon, joka on piilotettu ullakon pimeimpään nurkaan, mies sanoo.
 – Tubettamisesta ei pitänyt tulla minulle koskaan ammatti, mutta pidin koko prosessista kuvaamisesta editointiin, brittilähtöinen Dave Cad kertoo. Mårten Lampén / Yle
 Vuonna 2014 Cad tapasi Lontoossa tulevan suomalaisen vaimonsa. Hän ei tiennyt Suomesta juuri mitään muuta kuin sen, että maassa on kylmä ja huhujen mukaan myös jääkarhuja.
 Parin kuukauden deittailun jälkeen pariskunta matkusti Suomeen. Kesäinen pohjoisen maa vei heti brittiläisen sydämen mennessään.
 – Kesämökillä käyminen oli uskomatonta. Oli niin lämmintä ja valoisaa koko ajan, Cad muistelee.
 Seuraava vierailu osui appiukon syntymäpäivän tiennoille marraskuulle. Suomi näyttikin itsestään aivan toisen puolen.
 – Marraskuu on kyllä pahin. Kaikki on todella harmaata, britti parahtaa.
 Dave Cad alkoi tehdä Suomen-vierailujensa aikana videoita Youtubeen kummallisesta maasta. Pari ensimmäistä videota eivät keränneet kovinkaan paljon katsojia, mutta pikku hiljaa kiinnostus heräsi ja videot saivat jatkoa.
 Pari vuotta sitten Cad muutti pysyvästi Suomeen. Nyt hänen videoillaan on kymmeniätuhansia katsojia.
 – Aivan ensimmäisellä videolla maistelin suomalaisia karkkeja, ja nyt saan videoiden tekemisestä elantoni. Sen sanominen ääneen kuulostaa aika hullulta.
 Salmiakin ja sillin makuihin tottuu
 Suomalainen ruoka oli yksi isoimmista shokeista Dave Cadille, kun hän tuli ensimmäiselle vierailulle Suomeen. Kesällä oli tarjolla paljon kalaa, mikä tuntui Lontoossa asuvasta britistä kummalliselta. Vielä erikoisempaa oli syödä poroa eli Petteri Punakuonoa.
 – Suomessa syödään esimerkiksi purkkisilliä. Aluksi en pitänyt siitä lainkaan, mutta nyt rakastan silliä. Kesä ei ole mitään ilman sinappisilliä ja perunoita leivän päällä, Cad sanoo suutaan maiskuttaen.
 Tubettajan tavaramerkiksi ovatkin nousseet videot, joilla hän maistelee erilaisia suomalaisia ruokia ja juomia.
 Yksi ensimmäisistä videoista oli  suomalaisten karkkien makutesti , joka on katsottu yli 350 000 kertaa. Videolla britti maistelee salmiakkia ja irvistelee.
 – Nykyisin jopa pidän salmiakista. Kesällä tosin kokeilin salmiakkijäätelöä, mikä oli todella kummallista.
 Britti sanoo suhtautuvansa ruokaan avoimin mielin ja kokeilee mielellään kaikkea. Yksi ruokalaji jää silti syömättä ja se löytyy joulupöydästä.
 – Lipeäkala on vähän tylsän makuista ja tuntuu suussa sitkeältä, Cad irvistää.
 Alla olevalla videolla Dave Cad ja toimittaja maistattavat toisilleen suomalaisia ruokia sokkotestinä. Mukana ovat muun muassa tubettajan suosikit maksalaatikko, lihapiirakka ja dallaspulla sekä toimittajan äidin tekemä pihlajanmarjahyytelö.
 Teksti jatkuu videon jälkeen.

 Tubettaja saa yleisöltään paljon ehdotuksia, mitä suomalaisruokia hänen pitäisi seuraavaksi testata. Osa vinkkaajista on jopa kutsunut britin vierailulle suomalaiseen pikkukylään keskelle ei mitään maistamaan isoäidin tekemiä herkkuja.
 – Lähikaupoista on vielä riittänyt testattavaa, mutta ehkä jonain päivänä lähden maistelemaan suomalaisten isoäitien leipomuksia, tubettaja tuumaa hymyillen.
 Torilla tavataan -efekti
 Sarjakuvataiteilija  Karoliina Korhosen  sarjakuva  Finnish Nightmares  on huvittanut ihmisiä stereotypioilla suomalaisista. Sarjakuvassa Matti-niminen hahmo tuntee olonsa vaivautuneeksi sosiaalisissa tilanteissa.
 Tubettaja Dave Cad tunnistaa hyvin nämä suomalaispiirteet ja hän on käsitellyt sarjakuvaa videoissaan. Aivan kaikkea hän ei kuitenkaan allekirjoita.
 – Kaikki stereotypiat eivät pidä paikkaansa. Ulkomaalainen saattaa ajatella ensimmäisellä tapaamiskerralla, että suomalaiset ovat kylmiä. Parin shotin jälkeen he kuitenkin ovat erittäin lämpimiä ihmisiä, Cad sanoo nauraen.
 Suomalaisten henkilökohtainen tila on edelleen asia, mikä ruuhkaisessa Lontoossa asunutta ihmetyttää. Jos bussikatoksessa on joku, sinne ei tungeta, vaikka sataisi kaatamalla. Ja suomalainen ei istu bussissa toisen viereen, vaikka toinen paikka olisi tyhjä.
 Kaikki suomalainen ei ole kuitenkaan nurinkurista, vaan Cad on videoillaan ihastellut myös kotien käytännöllisyyttä kuten suomalaista keksintöä astiankuivauskaappia. Yli muiden ovat hänen mielestään kolminkertaiset ikkunat. Suomessa voi 25 asteen pakkasella hiihdellä kotona t-paidassa ja shortseissa.
 – Lontoossa rakennukset ovat vanhoja ja vuokranantajat eivät vaivaudu remontoimaan asuntoja. Nollakelillä olimme siellä aivan jäässä, vaikka olimme peittojen alla ja halailimme toisiamme kuin pingviinit pysyäksemme lämpiminä, Cad muistelee.
 – Pidän Suomen rauhallisuudesta. Se sopii paremmin rytmiini. Olen rento ja rauhallinen tyyppi, joten en pidä Lontoon ahtaista metroista, missä ihmiset ovat pakattuna kylki kylkeä vasten, tubettaja Dave Cad sanoo. Mårten Lampén / Yle
 Suomalaiseen saunakulttuuriin totuttautuminen on ollut britille haaste. Hänen kotimaassaan lähimmäksi samaa pääsee korkeintaan kuntosaleilla, missä saunassa piipahdetaan kuntoilun jälkeen.
 Suomessa saunomisesta tekee erikoista vapaa suhtautuminen alastomuuteen.
 – Suomalaiset saattavat olla varautuneita ja jopa häveliäitä, mutta kun he menevät saunaan, vaatteet lentävät nurkkaan ja kukaan ei välitä.
 Dave Cad on käynyt alasti saunassa ainoastaan vaimonsa kanssa.
 – En ole vielä uskaltanut yleiseen saunaan, mutta jonain päivänä aion vielä mennä. Se on prosessissa. Alastomuuden suhteen olen edelleen hyvinkin britti, Cad sanoo.
 Youtube-videoillaan Dave Cad käsittelee suomalaisuutta rennosti ja hyväntahtoisesti. Suosio osoittaa, että ulkomaalaisen huomiot Suomesta kiinnostavat etenkin suomalaisia.
 – Kutsun tätä Suomi mainittu tai torilla tavataan -efektiksi. Suomi ei näy uutisissa maailmalla ja maa ei pidä meteliä itsestään. Tämän takia suomalaisista on hauska nähdä ulkopuolelta tulevan reaktioita Suomesta ja suomalaisista.
 Kielikilpailu vauvan kanssa
 – Ai mulla on merinäköalakin, Dave Cad huudahtaa katsoessaan ikkunasta ulos.
 Tubettaja on juuri pystyttänyt kuvausstudion Helsingin Lauttasaaressa sijaitsevaan työtilaan. Hän teki aiemmin videonsa kotona, mutta nyt siellä on muutaman viikon ikäinen poika. Työrauha piti löytää toisaalta.
 Tubettaja odottaa jo joulua, jonka hän koki viime vuonna ensimmäistä kertaa Suomessa. Helsingissäkin oli vähän lunta, mikä tuntui britistä mahtavalta. Hän toivoo lumisia jouluja myös lapselleen.
 Suomessa joulua juhlitaan jouluaattona ja briteissä joulupäivänä. Cad ja hänen vaimonsa ovat ratkaisseet asian viettämällä tuplajoulua.
 – Jouluaattona syömme suomalaisia ruokia ja seuraavana päivänä kaivamme kalkkunan esiin, Cad iloitsee.
 – Ensi vuonna haluan matkustaa ja nähdä enemmän Suomea, mikä saattaa olla pienen lapsen kanssa haastavaa. Jonain päivänä olisi hauska myös tehdä tv-sarja Suomen kiertämisestä, Dave Cad unelmoi. Mårten Lampén / Yle
 Ensi vuodelle Dave Cadilla on yksi suuri lupaus. Hän aikoo panostaa toden teolla suomen kielen oppimiseen. Hän on käsitellyt asiaa videoillaankin, mutta opiskelu on jäänyt enemmän puheen asteelle.
 Cad on asettanut tavoitteen, että vuoden lopussa hän ymmärtää paljon enemmän ja puhuu sen verran hyvin, että pystyy tekemään jopa videon suomeksi.
 – Niin ei voi käydä, että lapseni oppii suomea ennen minua. Se olisi noloa!

Kahdeksan vuotta sitten Dave Cad oli työtön, nyt hän saa elantonsa maistelemalla suomalaisia ruokia videolla: "Sen sanominen kuulostaa hullulta"


Summary: Ylen haastattelema historioitsija Oleg Hlevnjuk ei pelkää tutkia Stalinia. "En koe vainoa Venäjällä. Kirjaa on myyty ja käännetty paljon."

Isänsä hyljeksimä ja pahoinpitelemä. Ripustautuvan äidin poika.  Josif Stalinin  (1878–1953) lapsuudesta ja nuoruudesta on etsimällä etsitty seikkoja, jotka kertoisivat jälkipolville, miksi pojasta kasvoi diktaattori. Tuoreen Stalin-elämäkerran kirjoittajan, tutkija  Oleg Hlevnjukin  mukaan ihmisen lapsuutta ei voi tarkastella aikuisuudesta käsin.
 – Ei ole olemassa pikkupoikapresidenttiä, ei pikkupoikajohtajaa, pikkupoikadiktaattoria. Lapsen kohtaloa ei voi määritellä etukäteen, Hlevjnuk sanoo Ylen haastattelussa.
 Oleg Hlevnjuk työskentelee tutkijana Moskovan talouskorkeakoulussa, jonka humanistisessa tiedekunnassa on toisen maailmansodan seurauksia tutkiva yksikkö. Näkökulma on sosiologinen. Hlevnjukin  Stalin – diktaattorin uusi elämäkerta  ilmestyi Venäjällä vuonna 2015 ja suomennoksena Suomessa 2019.
 Kirjalla vankka tieteellinen pohja, mutta se on suunnattu suurelle yleisölle. Se lähestyy kohdettaan tutkaillen, millainen ihminen hirmuhallitsijan sisimmässä asuu ja millaiset ajatukset ja ratkaisut johtivat häntä.
 Oleg Hlevnjuk työskentelee Moskova talouskorkeakoulussa ja on Venäjän johtava Stalinin ajan tutkija. Grigori Vorobjov / Yle
 Ioseb Vissarionovits Dzugasvili syntyi pienessä Gorin kaupungissa Georgiassa. Hänen isänsä oli ammattitaitoinen suutari. Perhe tuli toimeen mukavasti ja poika sai käydä koulua. Ruumiillinen kuritus oli tavallista, eikä sekään, että isä alkoholisoitui ollut tavatonta.
 Kun vanhemmat erosivat, äiti otti ohjat käsiinsä.
 – Stalinin lapsuudessa ei tapahtunut mitään, mitä ei olisi tapahtunut miljoonille lapsille, jotka elivät samaan aikaan, Hlevnjuk pohtii.
 Vuonna 1894 nuori Dzugasvili hyväksyttiin Tbilisin teologiseen seminaariin. Pian ankara kuri ja vielä ankarammat rangaistukset nostivat opiskelijassa kapinamielen. Ioseb alkoi lukea kiellettyjä kirjoja ja tutustua vallankumoukseen.
 Kaikki, jotka vastustavat, tuhotaan
 Vallankumouksen jälkeen Josef Staliniksi muuttunut Dzugasvili nousi  Vladimir Leninin  rinnalle rakentamaan uutta Neuvostovaltiota. Heidän edustamansa bolsevikit nousivat valtaan. Toveri Leninin kuoleman jälkeen valta keskittyi Stalinille.
 – Jokaisesta ihmisestä, jolla on käsissään rajoittamaton valta, tulee psyykkisesti erityinen. Stalinkin teki ne päätökset, jotka olivat välttämättömiä vallan vahvistamiseksi.
 – Ei ole kuitenkaan yhtä tapahtumaa, jolla voisi selittää erityisyyttä, Hlevnjuk pohtii.
 Hlevnjukin mukaan Stalin olisi varmasti päässyt tavoitteeseensa ampumalla “vain” kymmeniä tuhansia ihmisiä. Kuitenkin hän näki parhaakseen teloittaa satoja tuhansia. Hän tuhosi kaikki, jotka olivat edes potentiaalisesti tyytymättömiä ja olisivat voineet haastaa hänen valtansa.
 Josif Stalin vuonna 1940. Georgialaissyntyinen Stalin kärsi monista terveysvaivoista ja kuoli todennäköisesti aivoverenvuotoon vuonna 1953.
 Stalin-kirjassa kerrotaan, kuinka diktaattori kutsui lähimmät kumppaninsa katsomaan kanssaan elokuvia iltaisin. Kremlin toimistossa vietetyt elokuvatuokiot saattoivat kestää pitkälle yöhön.
 Stalin jakeli huomioitaan katsotuista elokuvista ja uutiskatsauksista, mutta pohti samalla päivänpolttavia asioita lähipiirin kanssa. Väsyneet hallituksen jäsenet raahautuivat takaisin töihin muutaman tunnin unien jälkeen, mutta itse suuri johtaja otti makoisat unet aamusta.
 Unien jälkeen oli aika tutustua pidätys- ja teloitusmääräyksiin ja raportteihin eri puolilta neuvostotasavaltaa. Tätä työtä riitti erityisesti niin sanotun suuren terrorin kaudella 1936–1938.
 – Usein ajatellaan, että neuvostojohto oli kaaoksen vallassa ja siksi tilanne ajautui hallitsemattomaksi verilöylyksi. Mutta, kun arkistot avautuivat, tutkijat huomasivat, että kaikki oli tarkasti ohjattu ja järjestetty, Hlevnjuk sanoo.
 Neuvostomaa ajautui Stalinin johdossa nälänhätään 1930-luvulla. Pula elintarvikkeista ja kulutustavaroista hankaloitti arkea Neuvostoliitossa loppuun asti. Kuvassa jono leningradilaisen lankakaupan edessä 1980. Yle / Martti Juntunen
 Stalin näki, että jo häntä aiempi politiikka oli ollut ankaraa. Maassa oli paljon hallinnon vihollisia, loukattuja ja katkeria ihmisiä. Nämä voisivat tilaisuuden tullen iskeä selkään. Siksi heidät täytyi eliminoida.
 Kahden vuoden aikana ammuttiin lähes 700 000 ihmistä ja kolme miljoonaa pidätettiin. Heitä syytettiin toisinajattelusta ja kansanvihollisuudesta. Erityisesti bolshevikkien vainon kohteena olivat talonpojat,  kulakit.  Talonpoikien vaino johti elintarvikepulaan ja nälänhätään.
 Stalinin hakeutui suhteisiin alaikäisten kanssa
 Paitsi elokuviin Stalin oli mieltynyt nuoriin naisiin, oikeastaan tyttöihin. Hän joutui vallankumouksen vuosina karkotetuksi useampaan kertaan. Siperialaisessa Turuhanskin kylässä Stalin majoitettiin Perepryginin sisarusten luo. Talossa asui viisi veljestä ja kaksi sisarta. Stalin iski silmänsä vain 14-vuotiaaseen  Lidija Perepryginiin . Suhteesta kerrotaan syntyneen ainakin yksi lapsi.
 Myös Stalinin molemmat aviovaimot olivat alaikäisiä silloin, kun he tutustuivat tulevaan mieheensä. Toinen heistä,  Nadezhda Alliluyeva , teki itsemurhan ampumalla itseään pistoolilla sydämeen.
 Hirmuhallitsijan naiset sijoittuvat elämäkerrassa muiden uhrien joukkoon, eikä Oleg Hlevnjuk jää analysoimaan suhteita sen enempää. Stalin tuhosi kaikki vastustajansa. Myös vaimot ja rakastajattaret saivat mennä, jos hän koki sen tarpeelliseksi.
 Diktaattori herätti pelkoa jopa kuolinvuoteelta käsin
 Hlevnjukin mukaan tutkija voi arkistoissa säilyneistä kuiteista ja muistiinpanoista päätellä paljonkin ihmisten välisistä suhteista ja diktaattorin lähipiiristä. Esimerkkinä hän käyttää asiakirjaa Stalinin hautaamisesta. Siitä selviää, miten paljon rahaa käytettiin jo ennen kuolemaa sairaalloisen diktaattorin ylöspitoon.
 – Tällainen asiakirja ei muuta käsitystämme stalinistisesta järjestelmästä, mutta se kertoo, miten hän eli ja ketkä ympäröivät häntä.
 – Johtajan vartioinnilla on enemmän merkitystä kuin voimme kuvitellakaan. Varsinkin Venäjällä. Vartiointijoukko oli faktisesti hänen perheensä.
 Stalinin kuolema on Armando Iannuccin ohjaama satiiri Stalinin kuoleman jälkeisestä valtataistelusta. Elokuva on kielletty Venäjällä. Oy Atlantic Film Finland AB
 Hlevjnuk on ottanut kirjaansa kehyskertomuksen Stalinin kuolemasta. Eikä ihme.  Tarina on niin uskomaton, että siitä on tehty elokuvakin . Sairaskohtauksen saanut 74-vuotias johtaja pelotti lähipiiriä niin, että kukaan ei uskaltanut käydä varmistamassa, onko hän elossa vai kuollut. Niin poliittiset kuin protokollan vaatimat järjestelyt kuoleman varalle alkoivat kuitenkin heti.
 Suomen talvisota lamaannutti
 Ennen kuolemaansa Stalin joutui rooliin, johon hän ei selvästikään halunnut. Suuri johtaja ei unelmoinut sodan johtamisesta. Saksan uhka toki leijui ilmassa jo 1930-luvun lopulla. Puna-armeijaa alettiin varustaa ja vuosien 1937–1940 välillä upseerikuntaa kasvatettiin yli kaksi ja puolikertaiseksi.
 Stalinin omien puhdistusten vuoksi upseeriaines oli kuitenkin kehnoa. Pätevät sotilaat oli jo aikoja sitten erotettu, leiritetty ja teloitettu. Jäljelle jääneillä ei ollut koulutusta tai kokemusta, eivätkä he uskaltaneet esittää mielipiteitään tai viedä uudistuksia eteenpäin.
 Neuvostojohto näki ongelmat, joista selvin merkki oli Suomea vastaan käyty talvisota. Mahtava puna-armeija koki nöyryyttävän tappion huomattavasti heikompaa vihollista vastaan. Kun Saksa sitten hyökkäsi Neuvostoliittoon Stalin vältteli vastuuta, eikä halunnut edes pitää puhetta kansalle.
 Britannian pääministeri Winston Churchill, Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman ja Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin päättivät Potsdamin konferenssissa vuonna 1945 muun muassa Saksan hallinnosta ja miehitysvyöhykkeistä sodan jälkeen. All Over Press
 Josif Stalin kasvoi sotapäälliköksi sodan aikana ja sen myötä. Stalin-elämäkerrassa kerrotaan puolustuskomitean jäsenen  Anastas Ivanovitš Mikojanin  sanoneen, että sodan aikana johdon kesken vallitsi solidaarisuus. Suuri johtaja kuunteli komitean jäseniä ja lakkasi jakelemasta yksityiskohtaisia neuvojaan. Kun voitto Saksasta liittoutuneitten avulla läheni, Stalin palasi nopeasti takaisin entiseen yksinvaltiuteen.
 Stalin-kultti elää yhä
 Tutkija Oleg Hlevnjuk kertoo, että osa venäläisistä arvostaa Stalinia edelleen. Hänen mukaansa ilmiön voi selittää kahdella tavalla.
 Stalinin palvonta on omanlaistaan protestia  tämän päivän menoa vastaan. Jo neuvostoaikana rekkakuskit saattoivat ripustaa Stalinin muotokuvan roikkumaan tuulilasiin. Se oli jonkinlainen merkki ja vastalause oman ajan vallanpitäjiä vastaan.
 Kun ihmiset ovat tyytymättömiä elämäänsä he saattavat tokaista:”Stalinin aikaan kaikki oli toisin”. Hlevnjukin mielestä se on silkkaa valetta, mutta monet ihmiset haluavat ajatella näin.
 Toisaalta on paljon tietämättömyyttä. Ihmiset eivät yksinkertaisesti tunne historiaa. He saattavat muodostaa käsityksensä menneisyydestä tokaisuilla, joita vaikkapa perheen mummo on toistanut. Netistä löytää helposti samanmielisiä, jotka toistavat samoja tarinoita.
 – He sanovat, että tietysti Stalinin aikaan vuodatettiin verta, mutta kyllä hän teki myös paljon hyvää. Tällaisia satuja he kertovat toisilleen.
 Venäjän kommunistipuolue on keskittynyt vaalimaan neuvostonostalgiaa. Stalin on näkyvästi esillä lokakuun vallankumouksen vuosipäivien juhlinnassa. Grigori Vorobjov / Yle
 Voisi kuvitella, että tällaisessa ilmapiirissä olisi vaikeaa olla Stalin-tutkija nyky-Venäjällä. Oleg Hlevnjuk ei kuitenkaan koe oloaan tai asemaansa uhatuksi. Stalin-elämäkerta on otettu Venäjällä innostuneesti vastaan. Kukaan ole painostanut häntä sen julkaisemisen jälkeen tai kirjoittamisen aikana.
 – Tietysti on ihmisiä, jotka eivät pidä kirjastani. On sellaisiakin, jotka eivät ole lukeneet sitä, eivätkä siltikään pidä siitä, vitsailee Hlevjnuk.
 Tutkija kertoo, etteivät häntä aja eteenpäin poliittiset motiivit.
 –Olen ammattimainen historioitsija ja kirjoitan siitä, mitä lähteet näyttävät. En aio valehdella enkä ala kinastella näiden ihmisten kanssa. Seison kirjani takana.
 Oleg Hlevnjuk haluaa kirjoittaa Stalinista edelleen, jotta venäläisestä yhteiskunnasta tulisi historian suhteen sivistyneempi. Hänen mielestään muu ei auta, pitää vain jatkaa oman työn tekemistä, eikä murehtia muusta.
 Korjattu kello 16.08 kuvateksti, jossa kerrottiin virheellisesti kuvan esittävän Rooseveltiä ja Churchilliä ja Stalinia Jaltan konferenssissa. Kuva oli Potsdamin konferenssista ja keskellä oli siis Rooseveltin sijaan presidentti Harry S. Truman.
 Korjattu kello 16.12 Stalinin syntymävuosi. Se on 1878, ei 1887.
 Korjattu kello 18.21 historioitsijan sukunimen kirjoitusasua, se on Hlevnjuk.

Stalin rakasti elokuvia, himoitsi nuoria tyttöjä eikä uskaltanut jättää henkiin ketään, joka oli mahdollinen vastustaja


Summary: Viinalla läträämällä ei enää kohoteta työporukan yhteishenkeä, sanoo juhlatutkija.

– Piikki auki, runsaasti ruokaa ja juomaa. Sitten aamulla mietitään, mitä oikein tapahtui.
 Näin kuvailee lappeenrantalaisen juhla- ja pitopalveluita tarjoavan Kattava Cateringin yrittäjä  Saku Hyttinen  takavuosien pikkujoulujuhlintaa.
 Aiemmin sanapariin "firman pikkujoulut" liittyi vahva alkoholinhuuruinen lataus. Pikkujouluihin yhdistyivät vähintään mielikuvien, usein käytännönkin tasolla yrityksen jäsentenväliset fyysiset tai sanalliset yhteenotot, syrjähypyt ja juoruilu. Örveltämistä seurasi morkkis ja entistä tulehtuneempi työilmapiiri.
 – Sellainen on aika harvinaista nykyään. Väkeviä juodaan vähemmän. Nyt on panostettu enemmän ruokapuolelle ja pidetään muunlaista hauskaa, Hyttinen toteaa.
 Kulttuurinmurros
 Ajat ovat toden totta muuttuneet. Ryyppääminen ei enää kiinnosta ja läträämisen sijaan keskitytään yhteishengen nostattamiseen mukavilla aktiviteeteilla. Havainnon vahvistaa todeksi suomalaista juhlimiskulttuuria tutkinut  Johanna Catani . Jyväskylän yliopistosta tohtoriksi väitellyt Catani näkee kulttuurinmuutoksen olevan pidemmän ajan kehitystä.
 – Se on tänä päivänä selvästi havaittavissa, eikä pelkästään pikkujouluissa. Samanlainen ilmiö on näkynyt kaikessa muussakin juhlimisessa, hän huomauttaa.
 Tutkijan mukaan pikkujoulujen kuivuminen on seurausta yleisemmästä juomatapojen muuttumisesta.
 – Tilastojen mukaan nuorempi sukupolvi juo vähemmän. Alkoholin merkitys on koko ajan vähentynyt ja esimerkiksi nuorten vapaa-ajanviettoon se kuuluu entistä vähemmän.
 Pikkujoulut ovat siis siistiytyneet kansan mukana. Elämyksiä haetaan nyt tasapainoisemmalla tavalla.
 – Alkoholin myynti ja nauttiminen on pikkujouluissa vähentynyt. Niissä panostetaan nyt enemmän ruokapuolelle, yrittäjä Saku Hyttinen toteaa ykskantaan.
 Hän uskoo linjan muuttuneen paitsi juomatapojen raitistumisen myös osittain sosiaalisen median myötä. Se tuo paineita – ei haluta ottaa sitä riskiä, että joku julkaisee kuvan kyseenalaisesta juhlakunnosta.
 – Kun otetaan koko ajan kuvia ja videoita, niin ei enää törttöillä.
 Alkoholittomien läpimurto
 Pikkujoulukansan käännös selvempään päin on havaittu myös Alkon kassalla. Yhä useampi asiakas suunnistaa pikkujoulurientoihin alkoholittomilla juomilla varustetun hyllyn kautta. Siinä missä ennen taskun lämpöön saattoi sujahtaa pullo vettä vahvempaa kirkasta lientä, nyt ostoskassiin tarttuu kenties muutama olut tai kuohuviinipullo – yhä enenevissä määrin alkoholiton sellainen.
 – Valikoimamme ei sinänsä pikkujoulukaudella vielä muutu, mutta ostoskäyttäytyminen muuttuu. Tänä vuonna olen huomannut erityisesti alkoholittomien suosion kasvun, joka on ollut pikkujouluaikaan selvästi havaittavissa, vahvistaa Alkon Kouvolan alueen palvelupäällikkö  Lasse Laitinen .
 Kuohuviini on alkoholittomien juomien kuningas ainakin Alkon menekin perusteella. Seuraavana tulevat alkoholittomat puna- ja valkoviinit.
 Myös ruokakaupoissa alkoholittomien juomien suosio on yleisesti noussut viime vuosien aikana ryminällä. S-ryhmässä tämä näkyy selkeästi juuri pikkujoulukauden myyntiluvuissa.
 Tämän vuoden marraskuussa alkoholittomia oluita myytiin S-ryhmän kaupoissa jopa kaksinkertaisesti kolmen vuoden takaiseen verrattuna. Viime vuoden marras-joulukuussa kasvua oli vuotta aikaisempaan verrattuna 50 prosenttia.
 Myös alkoholittomien viinien ja lonkeroiden myynnit ovat nousseet.
 Raittiusjuomien kysyntä kasvaa edelleen vauhdikkaasti myös K-ryhmän myymälöissä. Tänä vuonna alkoholittoman oluen myynti on kasvanut 40 prosenttia viime vuoteen verrattuna. Myös valikoima on lisääntynyt kysynnän mukana, K-ryhmästä kerrotaan.
 Joulujuhlasta marrasjuhlaksi
 Raittiuskehityksen rinnalla pikkujoulujen vietto on muuttunut muutenkin. Ensinnäkin juhlakausi on pidentynyt. Alkossa tämä näkyy siten, että pikkujoulusesonki alkaa jo marraskuun alussa, aikaisimmillaan jopa lokakuun loppupuolella.
 – Kaikki tuoteryhmät nostavat meillä myyntiään silloin. Alkoholillisista juomista suosittuja ovat erityisesti glögit, viinit, kuohuviinit ja oluet, kertoo palvelupäällikkö Lasse Laitinen.
 Marraskuu onkin vakiintunut suosituksi pikkujoulukuukaudeksi. Tämä johtuu tutkija Johanna Catanin mukaan muun muassa siitä, että joulukuussa monen kalenterit ovat viikonloppuisin niin täynnä, että sopivaa yhteistä aikaa voi olla isommalla porukalla vaikeaa löytää.
 – Ravintola-alalla moni yritys viettää juhlia usein vasta joulun jälkeen, koska joulua edeltävä aika on ravintoloissa hyvin kiireistä, hän huomauttaa.
 Joulupöytä on historiaa
 Yhtä lailla muutoksen kourissa on ollut myös juhlien sisältöpuoli. Suuria bileitä on nykyisin vähemmän.
 – Yritykset järjestävät enemmän osastokohtaisia tai muuten pienempien yksiköiden välisiä pikkujouluja. Harvempi firma pitää enää isoja bileitä, toteaa juhla- ja pitopalveluyrittäjä Saku Hyttinen.
 – Asiakkaiden puheiden ja ostokäyttäytymisen perusteella vaikuttaa siltä, etteivät pikkujoulut ole enää megalomaanisia tapahtumia. Niitä saatetaan viettää pienemmissä ryhmissä ja ne sisältävät muutakin kuin juomista, Alkon Kouvolan alueen palvelupäällikkö Lasse Laitinen sanoo.
 Lisäksi perinteinen joulupöytä loistaa poissaolollaan yhä useammissa joulujuhlissa. Itse asiassa se alkaa olla jo monin paikoin katoavaa kansanperinnettä.
 – Ehkä yksi kahdestakymmenestä seurueesta haluaa joulupöydän, mikä on tosi vähän. Nyt suositaan erilaisia teemoja, kuten Hollywoodia, Meksikoa tai erilaisia leffateemoja. Sitten saattaa olla jotain yksittäisiä jouluruokia mukana, Hyttinen kertoo.
 Juhlakansa menee ruoka edellä myös juomaostoksille. Juomavalintoja tehdään siis entistä enemmän ruuan ehdoilla, jolloin alkoholia nautitaan vähemmän puhtaasti humaltumistarkoituksessa.
 Hauskuus tuli Ruotsista
 Suomalaisten pikkujoulujen juuria etsittäessä on käännettävä katseet länteen. Meillä pikkujouluperinne sai alkunsa 1900-luvun alkupuolella, mutta tapa levisi Ruotsista. Lundin ja Uppsalan yliopistoissa opiskelijat juhlivat pikkujouluja jo 1800-luvun lopulla. Suomen yliopistojen osakunnissa perinne alkoi 1900-luvun ensimmäisten vuosikymmenten aikana.
 – Pikkujouluja vietettiin Suomessa aluksi myös kotona. Tapa siirtyi myöhemmin myös yrityksiin, aluksi kuitenkin puurojuhlien muodossa. Sen jälkeen perinne on edelleen kehittynyt, Catani taustoittaa.
 Suomessa pikkujoulut ovat tavanneet olla isomman porukan juhla, joissa on voinut ilakoida perhejuhlia vapaammin. Kuvaan on kuulunut näin ollen myös tanssia ja alkoholia.
 Firman pikkujoulut Suomessa lanseerasi Kone Osakeyhtiö. Ensimmäisenä yrityksenä meillä se vietti pikkujouluja jo 1930-luvulla. Varsinaisesti yritysten pikkujoulut tulivat laajempaan tietoisuuteen Suomessa 1960- ja 70-luvuilla. Juhlatutkija yhdistää ilmiön ainakin osittain suuren kaupungistumisen aikaan.
 – Vähintään pikkujouluissa syötiin joulupuuroa, mutta isompiakin juhlia tuolloin vietettiin, Johanna Catani selvittää silloista ohjelmatarjontaa.
 Tärkeä sisäpiirin juttu
 Ryyppäjäisten sijaan pikkujoulut ovat muodostuneet yrityksille tärkeiksi tapahtumiksi, joiden avulla on mahdollista kiittää ja huomioida työyhteisöä kuluneesta vuodesta sekä vahvistaa yhteisöllisyyttä.
 Viinalla läträäminen ei ole tutkijan mukaan enää tämän päivän yhteiskunnassa se tapa, jolla yhteishenkeä kohotetaan. Vaikka iloliemi virtaa yhä vähemmän, yritykset ja järjestöt satsaavat pikkujouluihin aiempaa enemmän.
 – Ei pelkästään euromääräisesti, vaan erityisesti sisällöllisesti. Pikkujouluja järjestävät yritykset miettivät entistä tarkemmin, minkä tyyppinen ajanvietto on tärkeää ja merkityksellistä juuri heidän työyhteisössään, Catani kertoo.
 Hän korostaakin pikkujoulujen tärkeyttä nimenomaan työyhteisön omana juhlana. Tästä syystä Catani kannustaa yrityksiä järjestelyjen ulkoistamisen sijaan osallistamaan omaa väkeä juhlien suunnitteluun.
 – Pikkujoulut ovat vahvasti sisäpiirin juttu ja hyvä niin. Kun tämä huomioidaan niiden sisältöä suunnitellessa, lopputulos on usein onnistuneempi. Juhlista tulee silloin porukan näköinen.
 Työyhteisöt ovat nykyään kenties hajautuneempia kuin koskaan aiemmin. Yhä useampi tekee etätöitä tai työskentelee useammalla kuin yhdellä toimipaikalla. Näin ollen työyhteisöjen jäsenet näkevät toisiaan yhä harvemmin ja yhteisten aktiviteettien järjestäminen voi olla hankalaa, vaikka sellaiseen olisikin halukkuutta. Pikkujoulut on usein luonteva tapa saattaa ihmisiä yhteen.
 Tutkija Johanna Catani pitääkin pikkujouluperinnettä erittäin tärkeänä tämän päivän työelämässä.
 – Yhdessäolon hetkiä kannattaa työyhteisössä olla. Varsinkin sellaisia, joissa ei ole liiketoiminnallista agendaa, ja joihin ei kutsuta muita kuin työyhteisöön kuuluvia. Parhaimmillaan ne ovat samanhenkisiä kuin kahvihuonekeskustelut eli niissä vallitsee luottamuksen ilmapiiri ja asioista voi puhua keskenään avoimesti.

Firman pikkujoulut eivät ole enää maineensa veroiset: "Sisältävät muutakin kuin juomista"


Summary: Yli tuhat korvaushakemusta on pyörinyt Kelan päätösrattaissa yli neljä kuukautta tänä vuonna.

Eipä arvannut espoolainen kuorma-auton kuljettaja  Rauno Halme  polvensa loukatessaan, että työtapaturma johtaa lopulta työttömyyteen ja kuukausia kestävään paperisotaan ja pallotteluun työttömyyskorvausten saamiseksi.
 – Ilmoittauduin (TE-toimistoon) 10. huhtikuuta ja rahat tuli tilille syyskuun ensimmäisenä. Melkein viisi kuukautta kesti, Halme ynnäilee.
 Se on erittäin paljon pidempään kuin yleensä. TE-toimistot hoitavat hakemukset yleensä reilusti alle kuukaudessa, jotkut jopa päivässä.
 Ansiosidonnaista hoitavat työttömyyskassatkin ovat rivakoita ja Kelassakin peruspäiväraha- ja työmarkkinatukiratkaisut syntyvät nopeasti. Kolmasosa niistä päätetään vielä samana päivänä ja 95 prosenttia alle kuukaudessa.
 2 700 pitkäaikaisodottajaa
 Mutta: aina ei suju. Työttömälle maksettavan työttömyyskorvauksen saanti voi pahimmassa tapauksessa kestää useita kuukausia hakemuksen jättämisestä.
 Lähes 2 700 työtöntä on joutunut tänä vuonna odottamaan korvauspäätöstä vähintään kolme kuukautta. Reilua tuhatta päätöstä on odotettu vähintään neljä kuukautta tai yli. Pääosin korvauspäätökset syntyvät alle viikossa.
 Lasse Isokangas / Yle
 Peruspäivärahan ja työmarkkinatuen ratkaisut syntyvät Kelassa 99-prosenttisesti alle kahdessa kuukaudessa, keskiarvoisesti noin viikossa. Yli 8 000 ratkaisua on vienyt Kelassa aikaa yli kaksi kuukautta.
 Halme oli siis poikkeus, mutta ei ainut. Yli tuhat korvaushakemusta on pyörinyt Kelan päätösrattaissa päälle neljä kuukautta tänä vuonna.
 – Ei se kyllä mitään kivaa ollut. En suosittele. En ymmärrä, kuinka jotkut sanovat, että siellä vaan maataan ja syljetään kattoon. Kyllä se oli aika ahdistavaa, kun ei tiennyt, saako rahaa vai ei ja koska saa. Ja aina vaan venyy ja venyy ja venyy, Halme puuskahtaa.
 Hätä ilmenee
 – Palautteissa tulee ilmi hätä, mikä meidän asiakkaillamme on, jos käsittely kohtuuttomasti viivästyy, sanoo juristi  Teija Hautera  suomalaisten sosiaaliturvasta huolehtivasta Kelasta.
 Kelan Teija Hauteran mukaan korvauspäätöksen odottelija voi hakea toimeentulotukea, jos päätös venyy.   Päivi Leppänen / Yle
 – Asiakkaan oma toimeentulo ja hänen perheensä toimeentulo voi olla vaarassa. Se kyllä käy ilmi näistä palautteista, Hautera toteaa.
 Toiminnanjohtaja  Jukka Haapakoski  Työttömien Keskusjärjestöstä kutsuu tukien viivästymistä inhimilliseksi tragediaksi.
 Päätöstä odotellessa joudutaan hakemaan toimeentulotukea tai joudutaan turvautumaan vanhempien tai ystävien tukeen tai ns. pikavippeihin.
 – Pikavippejä käytetään yleisesti, jos tuet viivästyvät. Tukien viivästymisestä saattaa sitten syntyä pitkiäkin velkaloukkuja, jotka menevät ulosottoon, jos pikavippejä ei ole ollut varaa maksaa takaisin, muistuttaa Haapakoski.
 Korvaustaistelu
 Halmeen korvaustaistelu sai alkunsa viime talvena, kun hän loukkasi polvensa työtapaturmassa.
 – Sen hoito venyi ja sitten työnantaja oli sitä mieltä, että ei jatketa työsuhdetta ja minä tulin loppujen lopuksi samaan johtopäätökseen, koska hoito meni hankalaksi.
 Hankalaksi meni myös korvausten haku. Halmeen mukaan TE-toimisto pyysi kahteen kertaan uudet selvitykset, Kela kertaalleen uudelleen ja sitten piti vielä liittoon toimittaa kolme eri selvitystä.
 Oma viivästyksensä korvauspäätöksiin koitui virkailijoiden kesälomista. Paperit odottivat lomien päättymistä.
 Neljä pääsyytä
 Ratkaisujen viivästymisille on Kelan mukaan yleisesti neljä pääsyytä: muutosvaatimusten oikaisupäätökset vievät aikaa, tarvittavia tietoja on puuttunut, TE-toimiston selvittelyjä on odoteltu ja monesti tietoja on pitänyt kaivaa hyvin pitkältä ajalta.
 – Osassa tapauksia etuusasiaa on selvitelty jopa vuosien ajalta, ja se on sitten vienyt tavanomaista pidemmän ajan, Hautera sanoo.
 Haapakosken mukaan viivästymiset voivat johtua myös inhimillisistä virheistä.
  Jukka Haapakosken mukaan tukien viivästymisestä saattaa syntyä pitkiäkin velkaloukkuja työttömälle.  Terhi Liimu / Yle
 – Esimerkiksi TE-toimiston puolelta ei ole kirjattu asioita, jotka on sovittu. Yleisesti myös tutkintotodistusten saamiset saattavat venyä ja vastavalmistuneiden etuudet saattaa viivästyä sen takia, Haapakoski sanoo.
 Haapakosken mukaan erilaiset valitusprosessit pitkittävät päätösten saamista ja jos hakijan taustalla on useita työpaikkoja, niin aikaa kuluu vanhojen palkkatodistusten ja työtehtävien haalimiseen monesta paikasta.
 Säästöliekillä
 Halmeen piti totta kai syödä ja maksaa laskut myös sinä aikana, kun korvauspaperit pyörivät byrokratian päätösmyllyssä. Toimeentulotukea piti hakea jo kesäkuussa ja pyytää lykkäystä vuokranmaksuun.
 – Säästöliekillä mentiin. Ostin lähinnä vain ruokaa ja söin vähemmän. Minulla kun on varaa olla vähän laihiksella, sanotaanko näin, Halme naurahtaa ja vilkaisee vatsaansa.
 Rauno Halme kalasti ja sienesti, kun työttömyyskorvaushakemus juuttui byrokratian rattaisiin. Pekka Pantsu/ YLE
 – Näin siitä selvittiin. Sitten tietysti oli omatoimista ruuanhankintaa. Kävin sienessä ja kalassa. Se oli samalla mielenterveydellinen juttu, kun teki jotain aktiivisesti ruuan hankinnan eteen. Savustin kaloja ja tein niistä muutakin.
 Toimeentulotuki pelastaa
 Jos työttömyyskorvaushakemuksen käsittely viivästyy, niin Kelasta voi hakea toimeentulotukea. Sen perusosa oli yksin asuvalle 497 euroa kuussa vuonna 2018.
 Pidän itseäni aika hyvänä pärjäämään byrokraattien kanssa, mutta tällä kertaa pyörittivät minua.  kuorma-auton kuljettaja Rauno Halme
 – Se on viimesijainen tuki, joka turvaa vähimmäistoimeentulon asiakkaalle ja hänen perheelleen, Hautera sanoo.
 Kela maksoi perustoimeentulotukea viime vuonna 716 miljoonaa euroa.
 Korjausehdotus
 Lopulta Halmeen korvaushakemus oli kiertänyt kaikki tarvittavat tahot ja vihreää oli väläytelty riittävästi. Kierros oli valaiseva myös Halmeelle, vaikkei hän ollut ensimmäistä kertaa tekemisissä työvoima- ja korvausviranomaisten kanssa.
 – Pidän itseäni sentään aika hyvänä pärjäämään byrokraattien kanssa, mutta tällä kertaa pyörittivät minua, Halme naurahtaa.
 Korvausrumba ja selvitysten toimitus moneen kertaan, moneen tuuttiin tuotti Halmeen mieleen kuitenkin korjausehdotuksen nykyiseen systeemiin.
 – Minusta olisi hyvä, jos irtisanottu työntekijä saisi heti paketin, jossa olisivat kaikki korvaukseen tarvittavat liitteet. Työnantaja luovuttaisi ne vaikka pyynnöstä irtisanomisen yhteydessä.
 Työministeri Timo Harakka ehdottanut, että yli 50-vuotiaiden työnsaantia helpotettaisiin "kokemusedulla". Lehtikuva
 Toiveet Harakkaan
 Halmeella itsellään menee nyt huomattavasti paremmin kuin kesällä. Korvaukset rullaavat, ja töihin olisi haluja päästä.
 – Kyllä mä nyt pärjäilen tässä. Työnhaku on päällä koko ajan, mutta tässä lajissa ei hopeasijoja jaeta. Luotan siihen, että olen vahvoilla, kun pääsen haastatteluun. Olen vahva ammattilainen ja osaan käsitellä erilaisia koneita.
 – Jos katsovat vain papereita, niin ikä painaa ikävästi ja karsitaan sen pohjalta. Kun 60 tuli täyteen, se tuntuu pikkaisen haittaavan, mutta kyllä mä yritän ainakin, Halme sanoo.
 Hän asettaa toiveita myös työministeri  Timo Harakkaan  (sd.), joka on väläytellyt yli viisikymppisille työnhakijoille "kokemusetua" helpottamaan työnsaantia.
 – Jos se vaikka auttaisi.
 Lisää aiheesta:
 Jari Matikainen, 56, kieltäytyi menemästä kuntouttavaan työtoimintaan 9 eurolla päivässä: "Miksi minä sinne menisin?"
 Yhä useampi työtön päätyy kuntouttaviin töihin yhdeksällä eurolla päivässä – osalle kunnista se tuo säästöä, osalle kuluja

Työtön Rauno Halme odotti työttömyyskorvaustaan lähes viisi kuukautta: "Oli ahdistavaa, kun ei tiennyt saako rahaa vai ei" – tuhansia kohtalotovereita


Summary: Puoluevaltuustossa on luvassa poliittisen tilanteen läpikäyntiä, pääministeriehdokkaasta äänestäminen ja muiden ministeriehdokkaiden nimittäminen.

SDP:n sunnuntaina kokoontuva puoluevaltuusto tekee päätöksen puolueen pääministeriehdokkaasta sekä puolueen muista ministeriehdokkaista. Kaikkien SDP:n ministerinimien selviäminen voi kestää myöhään iltaan, arvioi puoluevaltuuston toinen varapuheenjohtaja  Kaarin Taipale  STT:lle.
 Huomenna alkuillalla puoli kuudelta alkavassa kokouksessa puoluevaltuusto käy aluksi läpi poliittista tilannetta ja päättää hallitukseen osallistumisesta. Tätä seuraavat pääministeriehdokkaiden puheenvuorot ja kannatuspuheet.
 Kokoustauon jälkeen pääministeriehdokas valitaan suljetulla lippuäänestyksellä.
 – Kyllä siinä (äänestyksessä) vähintään tunti menee. Eli en tiedä, tuleeko (tieto tuloksesta) iltauutisissa vielä, Taipale pohtii viitaten Ylen puoli yhdeksän uutislähetykseen.
 Tämän jälkeen pääministeriehdokas, puoluehallitus ja eduskuntaryhmä tekevät erillisessä kokouksessa muista ministeriehdokkaista esityksen, joka tulee vielä puoluevaltuuston päätettäväksi.
 Taipale mainitsee, että pääministeriehdokkaan käsissä on päätös esimerkiksi siitä, palastellaanko kunta- ja omistajaohjausministerin salkku. Aiemmin tehtävää hoitanut  Sirpa Paatero  (sd.) erosi tehtävästään ennen hallituksen eroa.
 Sunnuntaina on koolla myös keskustan puoluevaltuusto ja eduskuntaryhmä, jotka päättävät hallitukseen osallistumisesta. Kaatuneen hallituksen muiden puolueiden päättävät elimet ovat koolla maanantaina ja tekevät päätöksen hallitusvastuuseen ryhtymisestä.

SDP:n ministeriehdokkaiden nimien selviäminen voi kestää myöhäiseen sunnuntai-iltaan


Summary: Helsingissä järjestettiin itsenäisyyspäivänä useita mielenosoituksia ja kulkueita.

Poliisi on vapauttanut lauantaina kaikki kolme rikoksista epäiltyä, jotka liittyivät itsenäisyyspäivän tapahtumiin Helsingissä. Epäillyt otettiin kiinni perjantai-iltana, ja he jäivät poliisin haltuun yön yli. Poliisi kertoo asiasta tiedotteessaan.
 Kahta heistä epäillään pahoinpitelyistä, jotka liittyivät erillisiin tilanteisiin. Yhtä epäillään räjähderikoksesta, pahoinpitelystä ja virkamiehen väkivaltaisesta vastustamisesta.
 Poliisin mukaan epäiltyjä on kuulusteltu. Tapausten esitutkinta jatkuu.
 Kaikkiaan itsenäisyyspäivänä otettiin kiinni 13 ihmistä mielenosoituksiin liittyen. Poliisi tiedotti perjantai-iltana, että kiinniotetuista kymmenen vapautettiin saman illan aikana.
 Lue myös:
 Poliisi: 612-kulkueessa oli 1 500 osallistujaa, äärioikeiston vastustajien mielenosoituksessa 2 700, kiinni otettiin 13 ihmistä

Poliisi vapautti viimeisetkin itsenäisyyspäivänä kiinni otetut


Summary: Hallitustunnustelija Antti Rinne (sd.) pyysi eduskuntaryhmiltä vastauksia kysymyksiinsä.

Puolueet vastasivat lauantaina hallitustunnustelija  Antti Rinteen  (sd.) kysymyksiin. Vastausten perusteella kaikki kaatuneen hallituksen viisi puoluetta hyväksyvät aiemman hallitusohjelman sellaisenaan.
 Rinne kysyi puolueilta, ovatko ne valmiita hyväksymään nykyisen hallitusohjelman ja osallistumaan SDP:n johtamaan enemmistöhallitukseen. Lisäksi Rinne kysyi, onko puolueilla mahdollisia kynnyskysymyksiä osallistumiselle.
 Kaikki kaatuneen hallituksen puolueet, eli SDP, keskusta, vihreät, RKP ja vasemmistoliitto vastasivat ensimmäisiin kysymyksiin myöntävästi. Niillä ei myöskään ollut kynnyskysymyksiä lukuun ottamatta vihreitä.
 Sen sijaan perussuomalaiset, kokoomus, kristillisdemokraatit ja nyt-liike eivät olleet valmiita hyväksymään nykyistä hallitusohjelmaa.
 Vastauksissa ei tullut yllätyksiä, mistä kertovat entisten hallituspuolueiden lyhyet ja ytimekkäät vastaukset. Esimerkiksi vasemmistoliitto oli kirjoittanut kumpaankin kysymyskohtaan käsin vain "olemme". SDP ja vihreät vastasivat pelkästään kyllä – tosin vihreät oli lisännyt kynnyskysymyksekseen sen, että kaikesta Rinteen hallituksessa sovitusta pidetään kiinni eikä uusia sisällöllisiä kysymyksiä avata hallitusneuvotteluissa.
 Lyhyistä vastauksista poikkesi oppositiossa ollut kokoomus, jonka vastaukset veivät kaksi sivua. Myös perussuomalaiset nimesi useita kynnyskysymyksiä.
 Sunnuntaiaamusta alkaen Rinne tapaa eduskuntaryhmien edustajia ja yrittää koota uutta hallitusta. Tavoitteena on, että uusi hallitus päästään nimittämään tiistaina.
 Yle Uutisgrafiikka
 Näin uuden hallituksen muodostaminen etenee
 Hallitustunnustelija Antti Rinne (sd.) tapaa eduskuntaryhmät vuorotellen sunnuntaina kello 9–14. Rinne kertoo neuvottelukierroksen tuloksista eduskuntaryhmille kello 14.15. Hallitusohjelmaneuvottelut ovat vuorossa sunnuntaina kello 15. Neuvotteluista voi ennakoida lyhyitä, sillä eronneen Rinteen hallituksen puolueiden eduskuntaryhmät ovat valmiita hyväksymään vanhan hallitusohjelman sellaisenaan. Sosiaalidemokraattien puoluevaltuusto valitsee pääministeriehdokkaan sunnuntai-iltana. Ehdolla ovat SDP:stä liikenne- ja viestintäministeri  Sanna Marin  ja eduskuntaryhmän puheenjohtaja  Antti Lindtman . Pääministeriehdokkaan valinnan jälkeen SDP:n puoluehallituksen ja eduskuntaryhmän kokous tekee esityksen puolueen muista ministeriehdokkaista. Esitys viedään SDP:n puoluevaltuuston hyväksyttäväksi. Keskustan puoluevaltuuston ja eduskuntaryhmän kokous päättää hallitukseen osallistumisesta sunnuntai-iltana. Vihreiden ja vasemmistoliiton puolue-elimet päättävät hallitukseen osallistumisesta maanantaina iltapäivällä. Myös RKP päättää asiasta maanantaina. Kun uutta hallitusta muodostavat puolueet ja pääministeriehdokkaan nimi ovat selvillä, antaa presidentti  Sauli Niinistö  eduskunnalle tiedon pääministeriehdokkaasta. Eduskunta valitsee uuden pääministerin. Pääministeriehdokas valitaan pääministeriksi, jos hän saa eduskunnassa toimitetussa avoimessa äänestyksessä enemmän kuin puolet annetuista äänistä. Presidentti nimittää pääministerin tähän tehtävään. Presidentti nimittää muut ministerit pääministeriksi valitun tekemän ehdotuksen mukaisesti.

Kaikki kaatuneen hallituksen viisi puoluetta ovat valmiit jatkamaan vanhalta pohjalta


Summary: Ruotsin ja samalla maailman tunnetuimpiin dekkarikirjailijoihin kuuluvan Camilla Läckbergin yksityisen Hedda Care -vastaanoton toimintaperiaatteet eivät miellytä kaikkia.

Miljoonia euroja Fjällbackan pikkukaupunkiin sijoittuvilla kirjoillaan tienannut  Camilla Läckberg  teki äskettäin uuden aluevaltauksen. Hän on ollut mukana perustamassa Hedda Care -yhtiötä, joka tarjoaa yksityisiä lääkäripalveluita.
 Luksusklinikka sijaitseen Tukholman Östermalmin hienostoalueella, ja sen hinnat ovat varsin suolaiset: esimerkiksi lääkärin tai gynekologin vastaanotolla käyminen maksaa lähes 250 euroa ja muistitutkimus melkein 1 500 euroa.
 Hedda Caren toiminnassa korostetaan nimenomaan naisnäkökulmaa: Camilla Läckberg ilmoitti äskettäin klinikan tiedotteessa, että "pitkät hoitojonot ja odotusajat koskevat nimenomaan naisia" ja että "hyvään hoitoon pääseminen on naiskysymys".
 Klinikan Instagram-tilillä kerrotaan myös, että sen ovet ovat auki "kaikille apua tarvitseville".
 Kauniiden lauseiden ja klinikan hintapolitiikan välillä on räikeää ristiriitaisuutta, ja se on huomattu myös Ruotsin mediassa.
 Expressenin terveysasioihin erikoistuneen journalistin  Anna Bäsénin   mukaan  on suorastaan naurettavaa, että Hedda Care markkinoi itseään jonkinlaisena feministisenä projektina.
 – Camilla Läckbergin tapa toimia on tekopyhää. Useimmilla tavallisilla ruotsalaisilla naisilla ei ole varaa käyttää hänen eksklusiivisen klinikkansa palveluja. Sen kohderyhmänä ovat Tukholman ydinkeskustan varakkaat naiset, Bäsén toteaa.
 Hänen mielestään Hedda Care edustaa myös vähemmän positiivista uutta ruotsalaista trendiä.
 – Yksityisklinikoita perustetaan jatkuvasti lisää, koska tyytymättömyys terveydenhuollon tasoon Ruotsissa kasvaa kasvamistaan. Yhä harvempi ruotsalainen kokee saavansa tarvitsemaansa hoitoa ja yhä useampi kokee, että hoitoa annetaan epätasa-arvoisin perustein.
 Klinikan nimi on harhaanjohtava
 Myös klinikan nimi, joka viittaa legendaariseen lääkäriin  Hedda Anderssoniin , on herättänyt kiukun kihinää. Andersson (1861–1950) oli Ruotsin historian ensimmäinen naispuolinen lääkäriopiskelija ja toinen naispuolinen lääkäri. Hänen missionaan oli nimenomaan auttaa ja hoitaa köyhiä naisia ja lapsia.
 Monen mielestä on mautonta ja harhaanjohtavaa, että Läckbergin klinikka on nimetty tällaisen henkilön mukaan.
 – On hieman outoa, että klinikan nettisivuilla on vieretysten kuva Hedda Anderssonista, amerikkalaisesta itsehoito-oppaasta ja hinnoista, joiden mukaan yksittäinen vierailukerta saattaa maksaa yli 200 euroa, Aftonbladetin kolumnisti  Natalia Kazmierska   kirjoittaa.
 Camilla Läckberg on itse vastannut kritiikkiin toteamalla olevansa "nöyrä sen tosiasian edessä, ettei kaikilla ole varaa tai mahdollisuutta käyttää Hedda Caren palveluja".
 Läckbergin touhuja on kritisoinut myös Ruotsin sosiaaliministeri  Lena Hallengren .
 – Tämä pistää kyllä silmään. Meillä on Ruotsissa pitkä perinne, jonka mukaan hoitoa saa tarpeen, eikä lompakon perusteella. Tällainen bisnes on hyvin kaukana näistä periaatteista. Minun mielestäni tämä on hyvin vaarallista, Hallengren jyrisee  Aftonbladetissa.
 Hedda Caren toiminnassa mukana oleva  Christina Saliba  antoi samantien Hallengrenille kipakan vastauksen:
 – Jos sosiaaliministeri kokee, että kymmenen lääkärin kokoinen yksityinen vastaanotto on kaikkein suurin uhka ruotsalaista hoitoalaa kohtaan, ei hän tunnu luottavan omaan politiikkaansa. Hallengrenin pitäisi pystyä vastaamaan siihen, kuinka hän aikoo luoda riittävästi hoitoa kaikille sitä tarvitseville, eikä kerätä halpoja pr-pisteitä, Saliba pamauttaa.

Dekkarikuningatar Camilla Läckbergin bisnekset hoitoalalla saavat kovaa kritiikkiä: "Tällainen on vaarallista"


Summary: Suomessa nykykäsitys on, että lumelääkkeen määrääminen on epäeettistä.

Maailmalla ei erilaisten tutkimusten mukaan ole vieläkään tavatonta, että lääkäri määrää lääkettä, jolla ei ole mitään vaikutusta potilaan sairastamaan tautiin. Tai jopa purkillisen pillereitä, joilla ei ole mitään fysiologista vaikutusta mihinkään.
 Asiaa on selvitelty viimeksi Australiassa, missä 130 yleislääkäriä sai vastattavakseen kysymyksiä plasebo- eli lumelääkkeiden määräämisestä.
 Tutkimuksessa, joka löytyy  täältä , kysyttiin, olivatko he koskaan määränneet potilailleen sokeripillerin kaltaista lumelääkettä, jolla ei ole mitään vaikutusta tai vaihtoehtoisesti oikeaa lääkettä, mistä he tiesivät, ettei sillä ole vaikutusta potilaan akuuttiin terveysongelmaan.
 Selvisi, että 39 prosenttia vastaajista oli ainakin kerran uransa aikana kehottanut käyttämään vaikutukseltaan sokeripillerin kaltaisia "lääkkeitä". Useimmin potilaat saivat kehoituksen käyttää nenäsuihkeita tai ihovoiteita.
 Kolme neljäsosaa lääkäreistä oli määrännyt jotain oikeaa lääkettä, josta he tiesivät, ettei siitä ole apua potilaan sairauteen. Peräti 40 prosenttia lääkäreistä sanoi tekevänsä näin ainakin kerran kuukaudessa.
 Näistä "aktiivisista plaseboista" eniten määrättiin antibiootteja, vitamiineja ja ravintolisiä. Sairauksien torjuntaan tarjottiin myös erilaisia homeopaattisia lääkkeitä.
 Yksi tutkimuksen kirjoittajista, Sydneyn yliopiston psykologian apulaisprofessori  Ben Colagiur  muistuttaa, ettei lumelääkkeitä määrätä pelkästään Australiassa.
 Onko tilanne samanlainen Suomessa?
 Suomessa vastaavaa tutkimusta ei ole tehty, mutta lääketieteen etiikan dosentti  Pekka Louhiala  Helsingin yliopistosta on vakuuttunut, että plasebolääkkeet ovat meillä jo historiaa.
 Vielä 1990-luvulla Suomessa jopa valmistettiin ja myytiin Plasebo-nimisiä pillereitä. Niitä löytyi yleensä terveyskeskusten lääkekaapeista. Pillereillä esimerkiksi rauhoiteltiin vuodeosastojen unettomia vanhuksia silloin, kun heidän oireensa eivät hoitajan mielestä vaatineet lääkärin kutsumista paikalle. Lääkkeen lisenssi vanheni 90-luvun puolivälissä.
 Nykyisin Suomessa katsotaan, että puhtaan lumelääkkeen määrääminen on selkeästi epäeettistä, Louhiala sanoo. Täysin tuntemattomasta ilmiöstä ei kuitenkaan ole kyse, hän lisää.
 – Lääkärit saattavat määrätä jotakin lääkettä epävarmoina siitä, onko sillä fysiologista vaikutusta potilaaseen vai ei.
 Louhiala pohtii myös esimerkin tilanteesta, jossa potilas kysyy lääkäriltä, onko mahdollista käyttää jotain tiettyä ravintolisää. Tällöin lääkäri voi itsekseen miettiä, että tuskin siitä hyötyä on, mutta ei haittaakaan, ja antaa potilaalle luvan käyttää sitä.
 Australialaistutkijoiden mielestä lumelääkkeitä ei pidä suoralta kädeltä torjua, vaan niillä on oma roolinsa sairaanhoidossa. Esimerkiksi vilustumiset ja vatsataudit hiipuvat usein omaa tahtiaan, eikä toipumista pysty välttämättä vauhdittamaan lääkkeillä. Lumelääkkeet voivat kuitenkin helpottaa tuskaista oloa.
 Louhiala näkee asian toisin. Esimerkiksi antibioottien määrääminen silloin, kun lääkäri on varma, että kyseessä on virusinfektio, on yksiselitteisesti väärää hoitoa.
 Vähän sama pätee homeopaattisiin valmisteisiin, joita moni keskieurooppalaislääkäri saattaa tarjota.
 Lue myös:   Homeopatiahoidoista ei pian enää saa korvausta Ranskassa – Viranomaiset: Ei tieteellisesti todistettuja vaikutuksia
 Ilmiö ei ole täysin tuntematon Suomessakaan. Nykytieteen käsitys kuitenkin on, ettei homeopaattisilla valmisteilla ole biologista vaikutusta.
 Termien käyttö sattumanvaraista?
 Louhialan mukaan maailmalla tehtyihin tutkimuksiin liittyy monenlaisia ongelmia. Osa koskee sitä, mitä kaikkea määritellään plaseboksi.
 – Termiä "plasebo" ei ole usein määritelty ollenkaan. Joissain tutkimuksissa se on määritelty, mutta tavattoman laajasti, jolloin määritelmät voivat olla hyvin kaukana siitä, mitä plasebolla yleensä ymmärretään.
 Sekamelskasta kertoo Louhialan mukaan esimerkiksi nenäsuihkeiden ja ihorasvojen maininta australialaistutkimuksessa.
 – Suomessa talvi on sellainen, että melkein jokainen hyötyisi niistä. On kyseenalaista nimittää niitä plaseboiksi, hän sanoo.
 Plasebojen käyttöä on tutkittu Australian lisäksi monessa muussakin maassa. Niissäkin on tulkittu lääkäreiden määräävän usein joko "sokeripillereitä" tai lääkkeitä, joista ei ole apua.
 Louhiala kummastelee kuitenkin sitä, että esimerkiksi vitamiinit tai tavalliset kipulääkkeetkin saatetaan laskea plaseboiksi.
 Britanniassa tehdyssä tutkimuksessa taas plaseboksi laskettiin myös "positiiviset suggestiot". Näin päädyttiin arvioon, että 97 prosenttia brittilääkäreistä on ainakin kerran uransa aikana tarjonnut potilaalle plaseboa. Louhialan mielestä yllättävää tutkimuksessa on lähinnä se, että kolme prosenttia lääkäreistä ei käytä työssään potilaan rohkaisua.
 Lääketieteessä puhutaan usein plasebovaikutuksesta, jolla tarkoitetaan juuri sitä, että lääkevalmiste kohentaa potilaan vointia, vaikka siinä ei ole mitään vaikuttavaa ainetta. Eli jos potilas saa sokeripillerin, mutta uskoo sen olevan oikeaa lääkettä, voi hänen vointinsa parantua.
 Louhialan mielestä plasebovaikutus ei sanana kuvaa erityisen hyvin sitä, mistä on kyse – lääkärin ja potilaan hyvää hoitosuhdetta. Sopivampia termejä olisivat hänen mielestään hoito- tai hoivavaikutus.
 Voiko lumelääkkeillä hoitaa kipua tehokkaasti, ja miksi ne näyttävät toimivan osaan ihmisistä? Pitääkö lumelääkkeeseen uskoa, jotta se auttaa? Entä häviääkö positiivinen vaikutus, kun koehenkilö kuulee saaneensa vain plaseboa? T: Windfall films/BBC.

Lumelääke – vieläkö lääkäri saattaa määrätä sellaisen? Maailmalla kyllä, mutta Suomessa tuskin


Summary: Ympäristöministeriössä pohditaan,  tarvitaanko sähköautojen yleistyessä rakennusten paloturvallisuusmääräyksiin muutoksia.

Ympäristöministeriössä käsitellään parhaillaan rakennusten paloturvallisuutta koskevasta asetusmuutoksesta annettuja lausuntoja.
 Asetusluonnoksen tekstissä ei sähköautoiluun ole puututtu, mutta yksittäisissä lausunnoissa on kannettu huolta sähköautojen yleistymisen aiheuttamista paloturvallisuusriskeistä.
 Mutta onko rakennusmääräyksiin tulossa sähköautojen takia uusia vaatimuksia?
 – Asia on pohdinnassa, muun muassa autojen muodostaman palokuorman kannalta. Palokuorma vaikuttaa, esimerkiksi kerrostaloissa, osastoivien ja kantavien rakennusosien paloteknisiin vaatimuksiin. Tässä vaiheessa on varhaista ottaa kantaa, aiheuttavatko sähköautot muutostarvetta rakennusten paloturvallisuutta koskeviin säännöksiin. Asia vaatii lisäselvityksiä, toteaa rakennusneuvos  Jorma Jantunen  ympäristöministeriöstä.
 Sekä palomestarin työtä että paloturvallisuussuunnittelua tekevän asiantuntijan mukaan uusilla vaatimuksilla on jo kiire. Syynä on sähköautojen latauspisteiden määrän raju kasvu.
 – Latauspisteitä ei pitäisi toistaiseksi lainkaan rakentaa muualle kuin ulkona maanpinnan tasalla oleville parkkipaikoille, sanoo paloturvallisuussuunnittelija, insinööri  Ari Mattila.
 Jos ihmisiä ei ole välittömässä vaarassa,  voi sähköautopalon sammuttaminen olla viisainta jättää palokunnan tehtäväksi.   Camilla Uçan / Yle
 Hänen mukaansa sähköauton palokuorma on tavalliseen polttomoottoriautoon verrattuna huomattavan suuri. Toiseksi, sytyttyään sähköauton akusto palaa erittäin kuumana ja pitkään. Joidenkin akkutyyppien palaminen myös tuottaa itse tarvitsemansa hapen.
 – Tehokkaimmaksi sähköautopalon sammutusmenetelmäksi on osoittautunut auton upottaminen veteen, kertoo Mattila.
 Käytännössä tämä voidaan tehdä esimerkiksi siirtämällä auto tiiviille siirtolavalle, ja täyttämällä lava vedellä. Ulkona nosto onnistuu, mutta esimerkiksi pysäköintihalleissa se on vaikeampaa.
 – Se sammutus täytyy tehdä maan alla ja silloin se on erittäin vaativaa savusukellusta. Ja jos sen kesto on 24 tuntia, Suomessa ei ole yhtään pelastuslaitosta joka siitä tehtävästä suoriutuu jalat kuivina. Se vaatii niin paljon miehiä ja kalustoa että siitä tulee valtava ongelma, hän kuvailee.
 Mitä sitten esimerkiksi tyypillisen hypermarketin pysäköintitilojen remontoiminen sähköautopalot kestäviksi maksaisi?
 – Jos palonkestoaikaa kasvatetaan, mahdollisesti rakennetaan omia palo-osastoja ja huolehditaan sammutusvesien keräilystä silloin puhutaan joistakin sadoista tuhansista euroista, Mattila laskee.
 Palomiehen peukalosäännön mukaan sammuttaminen perustuu joko hapen, lämmön tai palavan aineen poistamiseen.   Sähköauton akkujen palaessa sammuttaminen onnistuu yleensä vain jäähdyttämällä.  Henrietta Hassinen / Yle
 Vaikka monissa pysäköintihalleissa on jo nyt automaattiset sammutuslaitteet, vaativat autopalot lähes aina palokunnan käynnin paikalla.
 – Jos me puhutaan normaalista autopalosta, sammutuksen voi hoitaa ruuttaamalla vettä jäähdyttäjän säleiköstä moottoritilaan tai avaamalla konepellin ja ruuttaamalla. Mutta sähköauton akut, nehän ovat auton lattian alla. Niitä ei pysty sammuttamaan: Jonkun liekin voi lyödä alas, mutta nehän ei sammu sillä, Mattila sanoo.
 Mutta kuinka turvallista parkkihalleissa pysäköinti nykyisin on rakenteellisen paloturvallisuuden näkökulmasta?
 Koska sähköautoja on vielä suhteellisen vähän, ympäristöministeriössä arvioidaan, että ainakin uusissa pysäköintilaitoksissa paloturvallisuuskysymykset ovat pääosin kohdallaan. Vanhat matalat ja kapeat parkkihallit ovat kokonaan eri asia.
 – En usko, että se uudisrakentamisen puolella ongelmaksi muodostuukaan. Mutta toki meillä voi olla vanhaa rakennuskantaa autosuojina. Ne on savunpoiston ja muun osalta suunniteltu sen aikaisten olettamusten mukaan. Ne ovat sitten haasteellisempia, pohtii rakennusneuvos Jantunen.
 Lue myös:
 Hallitus haluaa velvoittaa kiinteistönomistajat lisäämään sähköautojen latauspisteitä – Myös autottomat voivat joutua maksajiksi

Paloturvallisuuden asiantuntija kieltäisi sähköautojen latauspisteiden rakentamisen maanalaisiin  parkkihalleihin


Summary: Kyyttökasvattaja toivoo, että kritiikki veisi suomalaista maataloutta lähemmäs inhimillistä mittakaavaa.

Kyyttökasvattaja  Ilmari Majuri  on maatalouskapinallinen, joka tulisi helposti toimeen suomalaisella 1960-luvun maatilalla. Hän ilahtuu lihantuotannon kritisoimisesta, pitää nautaa evoluutiokumppanina, mutta laskee silti suurimman arvon sille, että sitä voi syödä.
 Kahdeksantoistavuotiaana Ilmari Majuri asui alivuokralaisena 18 neliön yksiössä Helsingin Alppilassa ja osti ensimmäiset lehmänsä. Työ oli maatalouslomittajan pesti Sipoon kunnassa.
 Myydään lapinkarja -ilmoitus oli sattunut silmiin Keltaisesta Pörssistä Sipoon kirjastossa. Majuri matkusti Hämeenlinnaan junalla, pääsi Rimmilän isännän kyydissä tilalle, asteli navettaan ja ilmoitti, että “minä otan nuo kaksi”.
 – Sitten alkoi ihmettely, että mitä nyt tehdään.
 Reilu parikymmentä vuotta myöhemmin hänen elämäänsä ei voisi ajatella ilman lehmiä.
 Aikuiset keksivät lehmistä höpöjuttuja
 Majurin lapsuus Torniossa oli tavallisen levoton: toiminnan tarve purkautui milloin virran laskemiseen uimalla henkensä kaupalla, milloin autiotalojen tutkimiseen, milloin lautavarkaisiin naapurin rakennustyömaalla.
 Kun naapurin pojat leikkivät pikkuautoilla, pieni Ilmari paimensi käpylehmälaumaansa. Polkupyörällä hän sotki läheiselle maatilalle auttelemaan navetassa.
 – Kun tulin kotiin, siisteyttä arvostava äitini repi minulta saman tien lehmänpaskan hajuiset vaatteet päältä ja laittoi pesulle, Majuri nauraa.
 Perhe asui tavallisessa lähiötalossa, mutta isomummolassa Ylitorniolla oli lehmiäkin. Niistä pieni Ilmari halusi kuulla juttuja niin jatkuvasti, että aikuisilta loppuivat tarinat.
 – Myöhemmin minulle selvisi, että osa niistä jutuista oli aivan höpöjä. Tiedonjano oli niin valtava, että aikuisten oli pakko ruveta keksimään.
 Majurin kyytöt ovat laiduntaessaan karsineet kuusten oksat selkänsä korkeudelle. Antti Heikinmatti / Yle
 Laho mökki oli taivas
 Kerrostaloasunnossa punkannut Majuri oli pattitilanteessa. Kaupat lehmistä oli tehty kevättalvella ja kesään mennessä niille oli löydyttävä koti.
 Viikkojen ajan hän marssi joka päivä Sipoon maataloustoimistoon tinkaamaan paikkaa itselleen ja lehmilleen. Painostuskeinona oli se, että lomittajista oli huutava pula.
 – Uhkasin, että lähden kävelemään, jos mitään paikkaa ei löydy, Majuri sanoo.
 Lopulta löytyi.
 Vuokramökki oli niin laho, että kun Majuri ensimmäisen kerran astui sisään taloon, jalka painui eteisen lautalattiasta läpi.
 – Ei se haitannut. Minä olin vain ihan taivaissa, että tämä on ihana mökki.
 Reikä tukittiin vanerilla. Lehmien ruokkimiseksi Majuri sai puhutuksi vuokralle “typerän kolmionmallisen” pellon, joka jäi kahden tien ja junaradan väliin.
 Majuri muutti lehmineen Jaalan Kimolaan, mutta elämä ei asettunut uomiinsa.
 Naapurit eivät  katsoneet hyvällä , eikä lypsylehmiksi jalostettu karja pärjännyt pelkällä kuivaheinällä. Eläimet piti myydä.
 Näistä en pääse irti
 Vuonna 2000 reilu parikymppinen Majuri sai tietää Kiteellä kuolleesta  Vieno Nenosesta , jonka tilalle jäi täysin alkuperäinen ja jalostamaton itäsuomenkarja.
 Majuri tunsi jo tuolloin jokaisen suomalaisen alkuperäislehmien kasvattajan ja jopa kaikki lehmät nimeltä ja sukutaululta.
 Kiteen Niinikummussa Majuria odotti näky, joka oli kuin aikahyppy menneeseen.
 – Kun menin navettaan ensimmäistä kertaa se oli täysin museotila: maapohjainen navetta, luonnonkivistä ladotut seinät, Majuri kertoo.
 Kenellekään muulle kyytöt eivät tuntuneet kelpaavan, mutta Majuri maksoi lehmistä käyvän hinnan.
 Kyyttölehmä Kyllikki tuijottaa vierasta uteliaana, mutta epäluuloisena. Varomaton liikahdus saa sen loikkaamaan kauemmas. Antti Heikinmatti / Yle
 Navettaan astuessaan hän tiesi, että tässä on hänen elämäntehtävänsä: pelastaa korvaamattoman arvokkaan alkuperäisrodun olemassaolo Suomessa.
 – Tunne oli heti se, että minä en pääse näistä irti.
 Nenosen tilalta pelastettu kyyttökarja oli koko maassa toinen alkuperäisenä säilynyt itäsuomenkarja. Toisen oli pelastanut teurasautolta Majurin entinen työnantaja, kuvataiteilija  Miina Äkkijyrkkä .
 Suuruuden ihannointi etoo
 Nyt Majuri on huolehtinut pelastamastaan itäsuomenkarjasta 18 vuoden ajan. Sinä aikana keskimääräinen suomalainen maatila on kasvanut rajusti: peltoalaa on tullut kaksi kolmasosaa ja maitotuotosta puolet lisää.
 Koon piti tuoda tehokkuutta, mutta moni maatila taistelee  talousvaikeuksissa . Tilakoon paisuminen ei ole ollut Majurin mielestä kenenkään etu: ei naudan, ei ympäristön eikä maataloustuottajankaan.
 – Useampi on sanonut minulle, että vaihtaisi koska vain siihen tilanteeseen, missä neljän lehmän pito oli kannattavaa.
 Tie eettisempään ja kestävämpään maataloustuotantoon vie hänen mukaansa yksikkökokoa pienentämällä.
 Jos se tarkoittaa sitä, että lehmien pito onnistuu lähinnä pienimuotoisena omavaraistaloutena 1950–60-luvun malliin, se sopii nostalgikoksi tunnustautuvalle Majurille hyvin.
 – Sotien jälkeen ei ole keksitty mitään muuta toimivaa kuin kumisaappaat ja otsalamppu, Majuri paukauttaa puolitosissaan.
 Nykytiloilla miljoonaveloissa ahdistuvat tilalliset herättävät hänessä sekä sääliä että tunteen käsittämättömästä, itseaiheutetusta ahdingosta.
 – Itseltä meni 15 vuotta tulot ulosottoon, joten tiedän kyllä miltä tuntuu kun on rahavaikeuksia. Mutta miksi pitää hengissä jotain, missä ei ole tekijälle mitään järkeä, mikä ei ole kestävää eikä eettistä eläinten kannalta, Majuri kritisoi.
 Tornion Kantojärvellä Majurin talon seinillä on Miina Äkkijyrkän teoksia. Lattialla olevat taljat ovat Majurin hoidossa olleilta kyyttölehmiltä. Antti Heikinmatti / Yle
 Neuvolareissulle hevospelillä pakkasessakin
 Eipä karjan pito ole Majurin mallissakaan aina ollut ihan helppoa. Kun karja-auto kesällä 2003 toi viimeiset Niinikummun kyytöt Majurille, hän isännöi kolmenkymmenen itäsuomenlehmän tilaa.
 Edellisenä juhannuksena oli vietetty häitä, talo Kymenlaakson Valkealassa oli nuorikon vanhempien ostama, ensimmäinen lapsi oli syntynyt isänpäivänä 2002.
 Vauva-arkea tuore perhe vietti puulämmitteisessä talossa, jossa oli vain kaivovesi. Neuvolamatkat kuudentoista kilometrin päähän Tuohikottiin tehtiin hevosella - talvipakkasellakin, sillä perheessä ei ollut autoa. Toisinaan naapurit tarjosivat säälinpuuskassaan kyytejä kylälle.
 Lehmien lisäksi Valkealassa oli satakunta lammasta ja muutama hevonen. Töitä riitti: pellot oli metsitetty ja navetta purettu.
 – Olin kevättalvella purkanut kolmen kilometrin päästä hirsitalon, jonka kuljetin hevospelillä tilalle ja rakensin navetaksi.
 Perheen elämäntapavalinnat olivat omia, mutta rajansa kaikella. Majuri jäi tilalle yksin, kun vaimo ja lapsi muuttivat takaisin pohjoiseen.
 – Lapselle äidinmaidonvastikkeeseen jouduin lainaamaan rahaa, kun kaikki kului lehmien heinään. Laitoin lehmät kaiken edelle, Majuri muistelee.
 Majuri tekee tilan työt hevosella, traktoria ei taloon tule. Ensimmäisen hevosensa hän osti Pentti Linkolalta yhdellä markalla. Kuvassa kyntöhommissa ovat tamma Helkka ja orivarsa Kouta. Ilmari Majurin arkisto
 Lihakritiikki on tervetullutta
 Viime vuosina suomalainen maatalous on ollut toistuvasti kritiikin kohteena. Pari vuotta sitten  Valiota syytettiin viherpesusta , kun se maalaili tilaustutkimuksen avulla kuvaa suomalaisten maitotuotteiden ongelmattomuudesta ilmastomielessä.
 Tuorein lihakohu ponnahti etusivuille  lokakuussa , kun Helsingin yliopiston opiskelijaravintola Unicafe päätti poistaa naudanlihan ruokalistoiltaan.
 Suomessa pääosa lihantuotannosta syntyy maidon sivutuotteena, mitä esimerkiksi maa- ja metsätaloustuottajien etujärjestö MTK on  pitänyt esillä .
 Majurin korvissa puolusteleva lihapuhe kaikuu onttona.
 – Maataloustuottajat haukkuvat lihantuotantoa kritisoivia ihmisiä elämästä vieraantuneiksi. Harvalla tuotantoalalla on varaa suhtautua asiakkaisiin yhtä tympeästi, Majuri sanoo.
 Vapaa lehmä on virherpesua
 Majurille nautatalouden avainasia on laidunnus. Hänen kyyttönsä kulkevat ulkona joka päivä. Pihan laidunalueella on pieni kuusitupsu, josta lehmät ovat karsineet alaoksat selkänsä korkeudelle asti. Tien varressa eläimet pääsevät pienen koivikon suojiin.
 Marraskuuksi poikkeuksellisen paksu, reilun kolmenkymmenen sentin lumikerros ei nopsajalkaisia kyyttöjä häiritse.
 Laiduntaminen on nautaeläimelle mitä luontaisinta käytöstä, muistuttaa Helsingin yliopiston agroekologian yliopistonlehtori  Marjaana Toivonen . Se on tärkeää eläinten hyvinvoinnille, mutta myös luonnon monimuotoisuudelle, muistuttaa Toivonen.
 – Lukuisat kasvi- ja hyönteislajit ovat sopeutuneet elämään juuri luonnonlaitumilla. Laiduntamalla ja niittämällä ylläpidettävät perinnebiotoopit ovat Suomen uhanalaisimpia luontotyyppejä, Toivonen sanoo.
 Suomessa parsinavetoissa, eli kaulastaan kytkettynä eläville lehmille on määrätty ulkoiluvelvoite. Niiden pitäisi päästä ulos 60 päivän ajaksi. Nimenomaan pitäisi, sillä monilla tiloilla velvoite ei täyty.
 Nekin naudat, jotka pääsevät laiduntamaan ulkona, ruokailevat yleensä viljellyillä peltolaitumilla.
 Lihanautoja ja pihattonavettoja, joissa lehmät voivat liikkua vapaasti, ulkoiluvelvoite ei koske. Majuri arvioi, että meillä elää jopa  satoja tuhansia lehmiä, jotka eivät koskaan näe päivänvaloa .
 Hänen mielestään maitopurkkien kylkien mainokset “vapaista lehmistä” ovatkin silkkaa viherpesua.
 Lue myös:   Viljelijä pitää ilmastopuhetta vouhotuksena ja toivoo monipuolisempaa keskustelua – tutkijan mukaan hänen puheissaan on myös perää
 Vapaana laiduntavat kyytöt kisailevat lumessa toisiaan puskien. Paimenkoira Pikille järjestyksenpito laumassa on innostava urakka. Tavanomaisiin ayshirelehmiin verrattuna pienikokoinen kyyttö on nopealiikkeisempi ja ketterämpi. Antti Heikinmatti / Yle
 Laiduntamisen lisäämiseen kannustetaan erilaisilla perinnebiotooppituilla. Marjaana Toivosen mielestä niitä voitaisiin lisätä, jotta laiduntaminen kannattaisi paremmin.
 Käytännön vaikeuksiakin toki on, sen Toivonenkin myöntää. Monikymmenpäisen lauman kuljettaminen mahdollisesti kaukanakin sijaitseville laitumille ja takaisin kahdesti päivässä on aikamoinen urakka. Kustannuksia syntyy laidunten aitaamisesta ja lehmien juottamisen järjestämisestä laitumelle.
 Laiduntamisen lisääntyminen johtaisi myös tuotannon vähenemiseen, koska luonnonlaitumet eivät pienempien satojen vuoksi pystyisi ylläpitämään nykyistä määrää maitorotuisia lehmiä. Toivosen mielestä asiaa pitäisikin lähestyä kokonaan toisesta näkökulmasta.
 – Maatalous pitäisi järjestää niin, että se on ensisijaisesti ekologisesti ja eettisesti kestävää. Sitten katsotaan, paljonko tuotantoa tulee ja mukautetaan kulutus siihen. Eläintuotteiden vähentäminen olisi kaikin puolin järkevää, Toivonen sanoo.
 Syöminen on paras tapa suojella kyyttöjä
 Marraskuun iltapäivä hämärtyy Oukanmäen kyyttötilalla Tornion Kantojärvellä. Vieraan ihmisen läsnäolo näkyy lehmien hermostuneisuutena. Majuri kyykistyy rapsuttelemaan paimenkoira Pikiä ja kutsuu epäluuloisena tuijottavia lehmiään.
 Pian hänen on kerättävä karjansa kokoon ja saateltava eläimet navettaan. Navetta ja siellä rauhallisina märehtivät naudat ovat olleet Majurin turvapaikka silloin, kun maailma on tuntunut liian vaikealta käsittää tai kestää.
 – Nehän on ihmisen evoluutiokumppaneita. En tiedä, voiko sanoa ystäviksi. Mutta jotain rauhoittavaa niissä on. Entisaikaan emännät itkivät surunsa niiden kylkiin – ne olivat monelle henkireikiä.
 Majuri hankki pulttipistoolin, koska lehmien saatteleminen toisen tapettavaksi teurasautoon tuntui pahalta. Vastuun ottaminen eläinten tappamisesta tekee ihmisen paikan ruokaketjussa kouriintuntuvaksi. Antti Heikinmatti / Yle
 Mutta miten Majuri pystyy perustelemaan itselleen sen, että hän tappaa kyyttöjään ruuaksi?
 Majuri myöntää, että aina se ei ole niin helppoa. Hän kertoo esimerkin lehmästä, joka tuli tilalle hyvin epäluuloisena ja varautuneena, mutta Majuri sai sen luottamaan itseensä.
 – Tuntui, että tavallaan petin sen luottamuksen, kun talutin sen teurasautoon, Majuri myöntää.
 Tappaminen sinänsä ei häntä hirvitä.
 Majuri esittelee piironginlaatikosta kaivamaansa pulttipistoolia, jolla naudat tilalla lopetetaan: paineilmatyökalua muistuttava pitkulainen laite ei näytä aseelta, mutta ruutipanoksen voimasta lehmän otsaan iskevä terästappi tainnuttaa eläimen silmänräpäyksessä, hän vakuuttaa.
 – Tällä kyllä putoaa.
 Oman lehmän tappaminen on hänen mukaansa brutaali ja alkukantainen kokemus, mutta samalla hienoa ja elämänmakuista. Adrenaliini jyllää ja jalat valahtavat veteläksi, kun pulttipyssyn asettaa naudan korvien ja silmien keskipisteeseen muodostuvaan tähtäyspisteeseen.
 – Vähiten pahalta tappaminen tuntuu, kun sen tekee itse. Siinä ravintoketjussa oleminen tulee oikeasti näkyväksi. Joku vakuumiin pakattu liha se vasta vieraantunutta on.
 Majurin ajatuksissa kyyttöjen olemassaolon oikeutus syntyy lähtökohtaisesti niistä saatavasta hyötyarvosta: jos niillä ei hoidettaisi maisemaa ja jos niitä ei voisi syödä ja lypsää, niitä ei olisi.
 – Parasta suojelua kyytölle on se, että ostaa ja syö sen lihaa.
 Lue myös:
 Iltalypsyn jälkeen isäntä vaihtaa navettahaalarin glitteriin: maitotilallinen Aleksis Kyröstä kuoriutuu burleskikuningas Dick Tator
 Illuusia-lehmä palaa laitumelta navettaan usein vasta ensilumen aikaan – "En paljon sympatiaa anna tilallisille, jotka eivät noudata nykylakia"

Maatalouden suuruutta vastaan kapinoiva Ilmari Majuri on uhrannut itäsuomenkarjalle rahat, perheen ja melkein mielenterveydenkin: “Laitoin lehmät kaiken edelle”