Summary: Eihän kukaan haluaa olla ajoneuvossa, joka osuu jalankulkijaan niin, että tämä kuolee, sanoo yksi maailman johtavista liikennetutkijoista.

Maailman isoihin kaupunkeihin muuttaa jatkuvasti enemmän väkeä ja yhteisestä liikkumistilasta tulee riitaa. Se näkyy jo nyt vihamielisyytenä autoilijoita kohtaan. Sama kaupungistumisen megatrendi on menossa myös Suomessa. Täälläkin riidellään jo.
 Sydneyläisen New South Walesin yliopiston Transport and Road Safety -tutkimuskeskuksen professori  Jake Olivier  vieraili syyskuun alussa Suomessa opetustehtävissä. Amerikkalainen Olivier on yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista liikenneturvallisuustutkijoista.
 Professorin mukaan maailmanlaajuiset liikkeet, joissa ihmiset yrittävät saada kaupungit jälleen haltuunsa autoilta ja tehdä niistä vähemmän houkuttelevia moottoriajoneuvoille, ovat periaatteessa hyviä mutta eivät toimi käytännössä.
 – Kukaan ei muuta käytöstään niin, että hänelle huudetaan. Sillä tavoin ihmisiä pelotellaan tai suututetaan. Kyllähän ihmisten täytyy liikkua ja päästä töihin. Jos yhdensuuntainen tunnin työmatka autolla muuttuu julkisilla kahden tunnin matkaksi, niin ei se asia sillä ratkea, että autoilijalle kerrotaan, ettei kaupunkiin ole enää autoilla asiaa. Näistä asioista meidän pitää keskustella sen sijaan, että näytetään autoilijoille keskisormea.
 Olivier tietää, kuinka tunteita raastava aihe liikenne kaikkialla on. Joukkoliikennettä ja kevyttä liikennettä pitää kaupungeissa lisätä, mutta sen täytyy tapahtua kohteliaasti keskustelemalla ja perustua tutkittuun tietoon.
 Jake Olivierilla tätä tutkittua tietoa on. Hän on viimeksi analysoinut 15 eri liikennetutkimuksen aineiston selvittääkseen, millainen riski jalankulkijoilla on kuolla liikenneonnettomuuksissa.
 – Ajonevojen kuljettajat ovat se ongelma. Kun autoilijoita saataisiin siirtymään kevyeen ja julkiseen liikenteeseen, liikenneturvallisuus paranisi tuntuvasti.
 Professori Jake Olivier piti Helsingissä tilastokurssiin syyskuun alussa.  Ensimmäisen kerran hän vieraili Suomessa 2016, jolloin hän osallistui Tampereella maailmankonferenssiin.   Marcus Ziemann / Yle
 40 on kaupunkien keskustoissa liikaa
 Jake Olivier muistuttaa, että liikenneturvallisuus ei saa koskaan perustua politiikkaan. Intuitio saisi toimi päätöksenteon pohjana vain silloin, kun tutkittua tietoa ei ole. Mutta liikennettä tutkitaan paljon. Tiedosta se ei voi olla kiinni.
 Olivieren tutkimusryhmän jäljiltä tiedetään muun muassa, että  jo yhden kilometrin nopeuden lisäys törmäyksessä nostaa jalankulkijan kuolemanriskiä keskimäärin 11 prosenttia.
 Esimerkiksi ajoneuvon törmätessä jalankulkijaan 30 kilometrin tuntinopeudessa kuolemanriski on viisi prosenttia. 37 km/h törmäysvauhdissa riski kuolla on jo 10 prosenttia. 50 prosentin kuolemanriski saavutetaan 59 km/h nopeudessa, 75 prosenttia 69 nopeudessa ja 90 prosenttia 80 kilometrin törmäysnopeudessa.
 Professori painottaa, että törmäysnopeus ja nopeusrajoitus eivät ole sama asia. 30 nopeusrajoitusalueella hitaasti ajettaessa moni törmäys jää kokonaan syntymättä tai jos törmäys tapahtuukin, vauhti on ehtinyt jarrutuksessa hidastua niin paljon, että kuolemanriski jää vähäiseksi.
 – Jos näkyvyys on hyvä, valaistusolosuhteet ovat kunnossa ja autoilijalle jää riittävästi aikaa jalankulkijan havaitsemiseen, on mahdollista, että 40 kilometrin nopeusrajoitus on kaupungissa ihan hyvä, Olivier sanoo.
 Sen sijaan siellä, missä on jalankulkijoita, näkyvyys ei ole yhtä hyvä, valaistus ei ole riittävä, kadun varrelle on pysäköity autoja ja kääntyvää liikennettäkin on, pitäisi nopeusrajoituksen olla Olivierin mukaan 30. Ne ovat juuri niitä olosuhteita, joita Suomessa on kuukausikaupalla.
 – En halua mitenkään olla negatiivinen, mutta ihmettelen, että Helsingissä tai muissa suuremmissa kaupungeissa kuten Tampere tai Turku, ei ole yleisesti 30 rajoitusta.
 ”Niin paljon todisteita ei olekaan, että kaikki vakuuttuisivat”
 Nopeusrajoituksista ollaan montaa mieltä. Olivier saa usein lukea twitteristä, kuinka väärässä hän tutkimustuloksineen milloinkin on. Tutkija ymmärtää ihmisten reaktiot.
 – Niin paljon todisteita ei olekaan, että kaikki vakuuttuisivat. Joillakin on niin suuri usko johonkin asiaan, ettei mikään määrä todisteita saa heitä muuttamaan mieltään.
 Tilastotieteilijänä Olivier tietysti tietää, että kaikkeen liittyy aina epävarmuustekijöitä. Asiat eivät koskaan ole vain kyllä tai ei.
 – Onhan se mahdollista, että auto törmää jalankulkijaan sadan kilometrin tuntivauhdilla ja tämä jää henkiin. Onhan sellaista tapahtunut, mutta todennäköisyys tällaiseen on häviävän pieni. Vastaavasti ihmisiä on kuollut 20-30 kilometrin tuntinopeuksissa.
 Amerikkalaisprofessori haluaisi saada ihmiset ajattelemaan toisin ja muuttamaan käyttäytymistään. Liikenneonnettomuus on nykyään harvinainen. Sellaisen ei uskota koskaan osuvan omalle kohdalle.
 – Eihän kukaan haluaa olla ajoneuvossa, joka osuu jalankulkijaan niin, että tämä kuolee. Ei kukaan halua törmätä ihmiseen 50 kilometrin tuntivauhdilla. Edes 30 kilometrin nopeudessa ei päästä kokonaan kuolemista. Viisi prosenttia on vielä liian paljon.
 Professorin mukaan matalat nopeusrajoitukset kaupungeissa ovat tällä hetkellä järkeviä, mutta tulevaisuudessa voi olla toisinkin. Ajoneuvojen yleistyvä turvatekniikka paranee jatkuvasti ja siitä tulee luotettavaa. Tulevaisuuden auto ei anna enää törmäillä mihinkään.
 Mutta vielä niin pitkällä ei olla. Ihminen on liikenteen heikoin lenkki.
 Tilastokurssia Helsingissä viikon verran vetänyt Jake Olivier muistuttaa vielä, että kolmeen kymppiin kaupungeissa kyllä tottuu. Totuttiinhan sitä aikoinaan turvavöihinkin, vaikka vastustus oli aluksi kiivasta.
 – Lopulta ihmiset hyväksyvät muutokset ja alkavat ajatella, että tämä oli hyvä idea. Hyväksymistä edesauttaa, jos pystymme näyttämään, että asiat toimivat. Aina ne eivät toimi. Sekin täytyy hyväksyä.
 Lue myös:
 Helsinki laskee asuinalueiden nopeusrajoituksen 30 km/h:iin ja muut seuraavat perässä – Miksi 30 on kaupungeissa parempi nopeus?

Huippututkija Jake Olivier tietää, että Suomen suurimmissa kaupungeissa nopeusrajoituksen pitäisi olla 30: ”Lopulta ihmiset hyväksyvät muutokset”


Summary: Lappeenrannassa kinasteltiin lähes viisi vuotta, mihin yksityisen lahjoittajan arvoveistos sijoitetaan.

Kaunis Veera -veistos nousi Lappeenrannassa puheenaiheeksi 50 vuotta sitten. Vitsiniekat ovat aikojen saatossa naljailleet, että mahtaako mitään veistosta edes olla olemassa.
 Nyt ollaan jo hyvin lähellä, sillä tänä syksynä Kaunis Veera vihdoin asettuu lopulliselle paikalleen sataman tuntumaan.
 Tarkkaa ajankohtaa teoksen julkistamiselle ei edelleenkään ole voitu määritellä, sillä veistosta ympäröivän vesialtaan rakentaminen on vasta alkuvaiheessa. Kaupunki aloittaa altaan pohjatyöt ja reunakiveyksen tekemisen sataman viereisessä Kasinon puistossa syyskuussa. Tavoitteena on, että koko teos on rakennettu valmiiksi tämän vuoden puolella.
 Vielä alkukesästä kaupungissa haaveiltiin, että vesialtaan ja pronssiveistoksen yhdistävä teos julkistettaisiin juhlallisesti Lappeenrannan 370-vuotisjuhlien yhteydessä syyskuun alussa. Kesän aikana kävi selväksi, että aikataulu on liian tiukka.
 Yksityiskohta keskeneräisestä veistoksesta. Pronssista valettu naishahmo on runsaan kahden metrin korkuinen. Markku Hirvelä
 Taiteilija on valmis kovaankin kritiikkiin
 Itse Veera eli runsaan kahden metrin korkuinen pronssista valettu naisfiguuri on odotellut valmiina jo pitkän aikaa. Teoksen valmistanut kotkalainen kuvanveistäjä  Markku Hirvelä  suhtautuu edessä olevaan teoksen julkistukseen tyynesti.
 – Jokainen katsoja tulkitsee taideteosta omalla tavallaan, ja hyvä niin. On hienoa, jos ihmiset ovat kiinnostuneita taiteesta ja keskustelevat siitä, Hirvelä sanoo.
 Hän lisää olevansa valmistautunut kaikenlaiseen palautteeseen mutta paheksuu sitä, jos mielipiteitä kirjoitellaan nimettömänä lehtien tekstiviestipalstalle tai sosiaaliseen mediaan.
 Kuvanveistäjä Markku Hirvelä toivoo voivansa taiteellaan herättää kysymyksiä ja kyseenalaistaa vallitsevia arvoja. Kare Lehtonen/Yle
 – Minua ei haittaa vaikka kritiikki olisi kovaakin. Mutta lähden siitä, että kritiikki on esitettävä omalla nimellä ja sen on oltava ammattitaitoista ja perusteltua, Hirvelä painottaa.
 Hänen mukaansa olisi äärimmäisen huolestuttavaa, jos Veera-veistoksesta tai taiteesta yleensä ei syntyisi keskustelua.
 – Jos ei ole keskustelua, eläisimme totalitarismissa, Hirvelä lausahtaa.
 Markku Hirvelä on pitkän linjan kuvanveistäjä. Yksi hänen tunnetuimmista julkisista teoksistaan on kotikaupunki Kotkan veistospromenadilla sijaitseva, kahta ilvestä esittävä "Yökulkijat".
 – Taiteen tehtävä on herättää kysymyksiä ja kyseenalaistaa vallitsevia arvoja, Hirvelä kertoo ajatuksistaan oman ammattinsa merkityksestä.
 Kaunis Veera herättää intohimoja
 Veera-figuuri veistoksen aiheena on ollut intohimoja herättävä puheenaihe Lappeenrannassa jo yli 50 vuotta sitten. Yleisradion arkistosta löytyy Kamera kiertää -niminen ohjelma vuodelta 1967, jossa esitellään Veera-aiheista patsasideaa. Ohjelmassa kerrotaan myös suunnitelmasta rahoittaa patsas kaupunkilaisilta kerättävällä Veera-verolla.

 Myös Hirvelän Kaunis Veera on veistos, josta on riittänyt puhuttavaa vuosiksi. Keväällä 2015 hätkähdytti uutinen, että yksityishenkilö, liikemies  Ossi Vilhu  haluaa  lahjoittaa kaupunkilaisten iloksi arvokkaan taideteoksen .
 Lahjoittaja vertasi teosta merkittävyydeltään Helsinkiin 1908 pystytettyyn merenneitoveistokseen Havis Amandaan. Sen rahalliseksi arvoksi on ilmoitettu noin 100 000 euroa.
 Syksyllä neljä vuotta sitten uutisoitiin, että Lappeenrannan kaupungilla, Museovirastolla ja teoksen lahjoittajalla  menivät sukset ristiin veistokselle sopivasta sijoituspaikasta . Lahjoittaja ja taiteilija ilmoittivat vetäytyvänsä hankkeesta, jos heidän mielipidettään sijoituspaikasta Raatihuoneen puistossa ei kunnioiteta.
 Toistaiseksi Lappeenrannan Veera-veistoksesta on esitelty julkisuudessa vain havainnekuvia tai kuvia valkoisesta pienoismallista. Valmis pronssiveistos on patinoitu vihertäväksi. Iida Rauhalammi/Yle
 Sen jälkeen Veera vetäytyi julkisuudesta, kunnes keväällä 2018 keskustelu teoksen kohtalosta  käynnistettiin uudelleen . Silloin kaupunki kertoi yrittävänsä vielä kerran löytää teokselle paikan. Kaikkien osapuolten hyväksymä sijoituspaikka Kasinon puistossa vahvistui viime keväänä.
 Veera-neidolla ei ole yhtä ainoaa mallia
 Kuvanveistäjä Markku Hirvelä aloitti oman Veeransa muotoilun savikimpaleesta, joka oli noin 250 kilon painoinen. Työvaihe oli taiteilijan mukaan yksi pitkän prosessin hauskimmista.
 Hänellä oli tavoitteena löytää aidon kokoiselle savihahmolle muoto, josta välittyisi nuoruus, iloisuus, raikkaus ja vilpittömyys.
 – Kaiken lähtökohtana oli ajatus pysäytetystä liikkeestä, josta syntyy energinen tunnelma. Sitä lähdin hakemaan erilaisten kokeilujen kautta.
 Kuvanveistäjä Markku Hirvelä valmisti Kaunis Veera -veistoksen pronssivaluna.  Markku Hirvelä
 Hirvelän mukaan Veera-veistoksen naishahmo on yhdistelmä useita malleja. Hän kertoo pyytäneensä malliksi moniakin nuoria naisia. Osa suostui, osa kieltäytyi.
 – Itseasiassa lopputulos on kooste erilaisista malleista. Yhdistelin taiteilijan vapaudella eri puolia eri malleista. Onkohan noin neljä eri mallia, joita olen lopullisen hahmon etsimisessä käyttänyt, Hirvelä kertoo.
 Savihahmon muovaamiseen Hirvelä arvioi käyttäneensä noin vuoden.
 – Ne ovat täysiä työpäiviä. Kuvanveistäjän työ on hidasta käsityötä, Hirvelä kuvailee..
 Neito valettiin neljässä osassa
 Savimallin muovaamisen jälkeen alkoi moniosainen valumuotin valmistamisen työvaihe. Se on Hirvelän mielestä kuvanveistäjän työssä kaikkein stressaavinta.
 – Jos yksikin työvaihe menee pieleen, niin kaikki on aloitettava alusta.
 Kaunis Veera -veistoksen pronssivalu onnistui onneksi ilman suuria vastoinkäymisiä. Veistos on valettu neljässä osassa, ylä- ja alavartalo omina kappaleinaan, molemmat kädet erikseen. Valun jälkeen osat hitsattiin yhteen ja alkoi monivaiheinen pintakäsittely.
 Viimeiseksi Hirvelä patinoi veistoksen pronssipinnan vihertäväksi happokäsittelyillä. Sävy tulee syvenemään jonkin verran sään ja ajan vaikutuksesta.
 Markku Hirvelä dkumentoi työprosessinsa eri vaiheita. Tässä Kaunis Veera -veistoksen valumuotti. Markku Hirvelä
 Hirvelän teoksessa Kauniin Veeran figuuri on asetettu seisomaan teräksisen kämmenen päälle. Käsi toimii teoksessa myös osana suihkulähdettä, kun kämmenen läpi pumpattu vesi valuu hiljalleen sen reunojen yli alas.
 Hirvelällä ei ollut aiemmin kokemusta veden käyttämisestä taideteoksen osana. Hän kertoo, että toimivan teknisen ratkaisun varmistaminen vaati monia kokeiluja.
 – Saunassa olen metallinkappaleen kanssa monet kerrat testannut, miten veden saa valumaan haluamallani tavalla, Hirvelä kertoo.
 Käytännössä testi sujui niin, että taiteilija suihkutti letkulla vettä eri tavoin rei'itettämiensä metallipalojen läpi. Se mikä toimi pienoiskoossa oli sen jälkeen saatava näyttämään samalta vielä oikeankokoisen teräskäden pinnalla.
 Lappeenrannassa Kauniin Veeran suihkulähdettä ei laiteta solisemaan enää ennen talven tuloa. Sen sijaan taiteilijan ja kaupungin yhteisenä tavoitteena on ehtiä kokeilla vesiaiheen kaikkien osien toimivuus ennen talvitaukoa, niin että vihdoin keväällä uusi suihkulähde olisi heti säiden lämmetessä käyttökunnossa.
 Silloin katsojalle tarjoutuu ensimmäistä kertaa mahdollisuus hahmottaa vuosia odoteltu moniosainen kokonaisuus sellaisena kuin taiteilija on ajatellut sen valmiina näyttävän.
 Kaunis Veera -veistos Yksityishenkilö lahjoittaa Lappeenrannan kaupungille noin kolmemetrisen Kaunis Veera -veistoksen. Teos koostuu pronssiin valetusta naisfiguurista, joka seisoo jalustallaan suihkualtaan keskellä. Teos on saanut ideansa vuonna 1942 sävelletystä Ballaadi Saimaalta -kappaleesta sekä siitä tehdystä näytelmästä ja elokuvasta.

Legendaarisesta veistoksesta tuli ensin vitsi, sitten kaupunki riiteli sen paikasta – 50 vuoden jälkeenkään ei tiedetä, miltä se näyttää


Summary: Luitko jo nämä? Kokosimme sinulle viikon kiinnostavimpia juttuja, jotka saatoit arjen kiireessä ohittaa.

Susi sai saaliiksi 21 lasta – Tapahtuneesta on yli sata vuotta, mutta pelkäämme yhä
 Biologi, toimittaja ja tietokirjailija  Jouni Tikkasen  kirjoittama Lauma avaa susivihan solmuja. Kaikki kietoutuu kahteen vuoteen Varsinais-Suomessa 1880-luvun alussa. Sudet surmasivat silloin lapsia.
 Encen CS:GO-tiimi saapui näyttävästi lavalle edellisessä major-turnauksessa Katowicessa.
 Yle perkasi e-urheiluseura Encen sponsorikuviot – maltalaisten vedonlyöntifirmojen mainostajasta Veikkauksen talliin
 Huippuseura Enceä ovat sponsoroineet alusta lähtien eri vedonlyöntiyhtiöt. Yhteistyö ei ole aina ollut ongelmatonta.
 Tällä vuosikymmenellä televisiouutisiakin katsotaan entistä useammin kännykästä. Eetu Pietarinen
 Mistä uutisoitiin, kun synnyit? Entä kun aloitit koulun? Syötä syntymävuotesi ja katso video elämäsi uutisista
 Ylen uutiset on juhlinut tällä viikolla 60-vuotista taivaltaan. Pääset nyt katsomaan uutisvideoita televisiotoiminnan alusta eli vuodesta 1959 tähän päivään. Videosta on eri versioita, joten sama vuosi kannattaa pistää hakuun useamman kerran.
 Jäälohkareita myydään al-Holin leirissä. Avustusjärjestöjen mukaan jään myynti olisi kiellettävä, koska jää on likaista ja terveydelle vaarallista. Antti Kuronen / Yle
 Al-Holin leirillä on kaksi kuolleen suomalaisnaisen lasta – orpojen omaiset ovat vedonneet viranomaisiin, jotta heidät noudettaisiin Suomeen
 Yle selvitti, että Al-Holin leirillä elää kaksi Syyriassa kuolleen suomalaisnaisen lasta. Lapset ovat alle kouluikäisiä ja syntyneet Syyriassa. Lapsiasiavaltuutettu  Elina Pekkarinen  muistuttaa, että Suomen on tehtävä kaikkensa lasten oikeuksien puolesta.
 Rikostutkijat tarkastelevat Bodominjärven surmatelttaa kesäkuussa 1960. Keskusrikospoliisi
 Tahra tyynyliinassa voisi jo paljastaa Bodominjärven murhaajan kasvot silmien ja hiusten väriä myöten – esteenä on Suomen laki
 Geneettisen sukututkimuksen suosio on koko ajan kasvussa. Suomessa poliisi ei saa hyödyntää dna-tietokantoja rikostutkinnassa.

Viisi kiinnostavaa juttua lauantai-iltaan: Tutustu susivihan taustoihin, e-urheilun sponsorikuvioihin ja katso, mistä uutisoitiin, kun synnyit


Summary: Puoluekokous järjestetään Kouvolassa.

Torniolainen elinkeinoministeri  Katri Kulmuni  voitti haastajansa puolustusministeri  Antti Kaikkosen  keskustan puheenjohtajakisassa.
 Kulmuni vei kilpailun äänin 1092-829 Kouvolassa järjestetyssä puoluekokouksessa.
 Uusi puheenjohtaja on profiloitunut aluepolitiikan puolustajana, mikä tunnetusti on ollut lähellä keskustapuolueen sydäntä.
 Juuri 32 vuotta täyttänyt Kulmuni on toisen kauden kansanedustaja Lapin vaalipiiristä.
 Ennen kansanedustajan ja ministerin uraa hän on ollut muun muassa konkaripoliitikko  Paavo Väyrysen  avustajana ja aktiivinen opiskelijapolitiikassa.
 Lue lisää
 Katri Kulmuni on keskustan uusi puheenjohtaja: "Nyt alkaa työt, keskusta ei voi olla 10 prosentin puolue" – Yle seurasi Kouvolan puoluekokousta
 Keskustaa on vaivannut puhumattomuuden kulttuuri, sanoo Katri Kulmuni – "Meidän pitäisi luoda ihmisille toivoa"

Keskustan uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Katri Kulmuni


Summary: Kaupunginosan oma kuppila on ollut monelle olohuone, jossa yksinäinenkin löytää ystäviä.

Nuori  Anne Helenius  oli untuvikkona vanhempiensa omistaman baarin tiskin takana vuonna 1979. Äiti osoitti erästä kanta-asiakasta ja sanoi, että tuolle et enää myy.
 Epävarma myyjätär teki työtä käskettyä ja eväsi anniskelun  Seppo Makkoselta .
 – Sanoin, että ei siinä mitään. Vaihdan baaria, menen VPK:n baariin. Hänen isänsä hermostui, kun porukka alkoi lähteä perässäni, muistelee Makkonen.
 Isä oli  Matti Helenius , turkulaisen Raunistulan kaupunginosan korttelipubin isäntä.
 Seppo ja Anne Makkosen yhteinen taival alkoi Masan Baarin tiskillä. Jouni Koutonen / Yle
 Makkonenkin oli taas tervetullut seuraavana päivänä Masan Baariin, ja niin vain kävi, että Seppo ja  Anne Makkosesta  tuli lopulta aviopari.
 Baarinpitäminen kävi liian raskaaksi
 Välillä Anne Makkonen ehti käväistä muissakin hommissa, mutta elokuusta 1997 hän on jatkanut vanhempiensa työtä.
 Nyt Masan Baarin ikkunaan kuitenkin on ilmestynyt monien tyrmistykseksi lappu, joka kertoo paikan sulkeutuneen. Asiakkaita kiitettiin menneistä vuosista.
 Anne Makkonen kertoo päätöksen olleen oma. Vuokraisäntä olisi ollut halukas pitämään baarin talossa, vaikka kylillä muuta huhutaankin. Jatkajaa baarille ei ole ainakaan vielä löytynyt.
 – Burnout varmaan iski, ei jaksanut enää. Tätä on nyt tehnyt yli 30 vuotta, niin tuli vaan olo, että nyt pannaan pillit pussiin ja sillä siisti, miettii Anne Makkonen.
 Anne Makkonen on pitänyt isänsä Matti Heleniuksen nimikkobaaria vuodesta 1997. Jouni Koutonen / Yle
 Baarinpitäminen on kokonaisvaltaista työtä, jossa kelloa ei katsota.
 – Kyllä siinä antaa itsestään kaiken, kun melkein joka päivä täällä on. Vaikka olisi vapaapäiväkin, niin aina tulee tekemään asioita, sanoo Makkonen.
 Uskollisia asiakkaita kyllä olisi riittänyt. Vuosikymmeniä käyneiden kanta-asiakkaiden ohella baariin on löytänyt tiensä nuorempikin väki.
 Monen etsittävä uusi olohuone
 Hiljentyneen baaritiskin takana siivoilee baarimikko  Ari Virtanen . Hän liittyi puolivahingossa henkilökuntaan 21 vuotta sitten; alun perin mies tuli asiakkaaksi heittämään dartsia ja pelaamaan biljardia.
 – Eihän tässä itsekään enää ihan tuore poika ole, niin onhan tämä outoa. Mutta on oikeasti hyvin paljon ihmisiä, joille tämä on ollut olohuone, miettii Virtanen.
 Ari Virtanen päätyi biljardipöydän äärestä tiskin taakse 21 vuotta sitten. Jouni Koutonen / Yle
 Virtanen on ylpeä, että on saanut olla osa kaupunginosan omaa baarikulttuuria. Retrohenkinen ja boheemi ilmapiiri on vetänyt puoleensa myös taiteilijoita, ja esimerkiksi  M.A. Numminen  on noteerannut paikan  Baarien mies  -kirjassaan.
 – Lähiöbaareja tarvitaan ehdottomasti. On paljon yksinäisiä ihmisiä, joille ainut paikka on mennä baariin, siellä on ystäviä. Kyllä baarissa oleminen aina yksinolon voittaa, sanoo Ari Virtanen.
 Kaupunginosan oman korttelipubin katoaminen onkin vetänyt monet mietteliäiksi.
 Yksi heistä on  Tomi Aaltonen , jolle baari on ollut luontainen paikka tulla lukemaan päivän lehdet kotimatkalla. Särpimeksi on saanut kahvia, vissyä, vettä – joskus lonkerokin maistuu raskaiden satamaduunien jälkeen.
 – Täällä on ollut tosi hyvät ystävät, saa jutella ihmisten kanssa. Mutta on saanut myöskin istua rauhassa. Jos haluaa lukea lehden, kukaan ei häiritse, sanoo Aaltonen.
 Tomi Aaltosella on edessä uuden kantapaikan etsintä. Jouni Koutonen / Yle
 Kortteli- ja lähiöpubeilla on monasti maine häiriöiden tyyssijana, mutta ainakaan Tomi Aaltonen ei muista yli kymmenen vuoden ajalta nahinoita Masan Baarissa.
 – Tälläkin baarilla on varmaan ollut aika hurja maine joskus kauan aikaa sitten, mutta se on muuttunut ihan täysin. Mielestäni on aika vanhanaikainen käsitys, että pubit olisivat rähinäpaikkoja.
 Vain valuutta ja hinnat ovat muuttuneet
 Raunistulan kantabaarin historia ulottuu aina 1950–60-lukujen taitteeseen.
 Seppo Makkonenkin oli baarin asiakas jo kauan ennen Heleniusten aikaa. Hän muistelee olleensa toinen tai kolmas asiakas tiskin takana, kun keskiolut vapautui.
 – Keskiolut maksoi 92 penniä silloin vuonna 1969. Baarissa ei ole oikeastaan muuttunut mikään. 70-luvun asiakasporukka on pysynyt aika tiiviisti koossa. Muutama on lähtenyt tuonne ylös.
 Anne ja Seppo Makkonen muistelevat, että tiloissa toimi muun muassa Lounasbaari ja Rauni-baari. Jälkimmäiseen isä Matti Helenius tuli ovimieheksi ennen kuin alkoi pyörittää kuppilaa omalla nimellään.
 Retrohenkinen sisustus ei juuri ole muuttunut vuosikymmeniin. Jouni Koutonen / Yle
 Masan Baarissa valinnut kaurismäkiläinen tunnelma on vetänyt myös nuoria retro-henkisiin iltamiin, joissa asutkin ovat olleet menneiltä vuosikymmeniltä.
 Osa muistoista on jo lähtenyt asiakkaiden matkaan. Seinillä erottuvat vaaleat laikut kertovat, missä vielä reilu viikko sitten oli taulun paikka.
 Moniin tauluihin oli ikuistettuna baarin omia biljardi- ja tikkajoukkueita. Mittavat pokaalikokoelmat kiiltelevät vielä baaritiskiä kiertävällä ylähyllyllä.
 Masan Baarin biljardi- ja darts-joukkueiden palkinnot kiiltelevät yhä ylähyllyllä. Jouni Koutonen / Yle
 – Vuosien saatossa Masan Baari on tullut tikkapiireissä tunnetuksi Ruotsia ja Englantia myöten, sanoo Anne Makkonen.
 Hänen miehensä kehuu Masan Baarin joukkueiden menestyneen mainiosti vuosikymmenten varrella.
 – 80-luvulla Masan Baarin tikkakerho Suomen parhaimpia kerhoja. Täällä oli monta maajoukkueheittäjää ja Suomen mestaruuksia vaikka kuinka paljon.
 Baarielämä ei olekaan pelkkää oluen kanssa läträämistä, ja kanta-asiakkaat ovat pitäneet yhtä anniskelualueen ulkopuolellakin.
 – Olemme käyneet paljon jalkapallomatseissa ja pelaamassa pienoisgolfia. Kyllä täällä selviäkin päiviä on, hörähtää Seppo Makkonen.
 Haikeus iskee niin asiakkaisiin kuin omistajaankin
 Baarin joukkueissa mukana ollut Tomi Aaltonen on monen muun tavoin mietteliäs, mistä nyt löytää uuden olohuoneen. Porukka kyllä aikoo jatkossakin pitää yhteyttä tavalla tai toisella.
 – Turku on kyllä kaivannut tätä paikkaa, luulisin. Tässä kun on miettinyt muutaman päivän kotona, niin baari on ollut tärkeä juttu. Suru on puserossa, tosi ikävä, sanoo Aaltonen.
 Raunistulan kaupunginosan oma kantapaikka on sulkenut ovensa. Jouni Koutonen / Yle
 Anne Makkoselle muutos on varmasti suurin. Neljän vuosikymmenen jälkeen elämä ei enää pyörikään aamuvarhaisesta yömyöhään baarin parissa, kunhan loppusiivoukset saadaan tehtyä.
 – Olen viettänyt enemmän aikaani täällä kuin kotona. Kyllä varmasti hyvin, hyvin haikea mieli tulee, kun avaimet luovuttaa viimeisen kerran.
 Pian on aika luovuttaa Masan Baarin avaimet jälleen vuokranantajalle. Jouni Koutonen / Yle

Masan Baari sulki ovensa 40 vuoden jälkeen Turussa, kantajengi suree olohuonettaan – "Kyllä baarissa oleminen aina yksinolon voittaa"


Summary: Taifuuni Lingling on vaatinut ainakin kolmen ihmisen hengen.

Etelä-Koreaan on iskenyt voimakas taifuuni. Lingling-hirmumyrsky on vaatinut ainakin kolmen ihmisen hengen. Lisäksi useat ihmiset ovat loukkaantuneet.
 Yksi kuolleista on 75-vuotias nainen, jonka myrskytuuli heitti päin seinää. 61-vuotias kiinalaisturisti puolestaan kuoli saatuaan osuman tuulen lennättämästä kattotiilestä.
 Hirmumyrsky on katkaissut sähköt yli 120 000 kodista sekä kaatanut satoja puita ja katulamppuja. Yli 200 lentoa on peruttu ja satamia ja siltayhteyksiä on suljettu.
 Soulin kaduilla kamppailtiin lauantaina taifuunin tuomassa kovassa tuulessa. Kim Hee-Chul / EPA
 Esimerkiksi pääkaupungissa Soulissa asukkaita kehotettiin pysymään sisätiloissa. Viranomaisten mukaan Lingling-taifuuni on viidenneksi voimakkain hirmumyrsky maassa vuoden 1959 jälkeen.
 Etelä-Koreasta taifuuni on siirtynyt Pohjois-Koreaan jonkin verran heikentyneenä. Myös Pohjois-Koreassa hirmumyrsky on kaatanut puita, vaurioittanut rakennuksia ja nostattanut tulvavesiä kaduille.
 Taifuunin ei toistaiseksi ole kerrottu aiheuttaneen henkilövahinkoja Pohjois-Koreassa.
 Pohjois-Korean johtaja  Kim Jong-un  on arvostellut maansa viranomaisia riittämättömästä valmistautumisesta taifuuniin.

Myrskytuuli heitti vanhuksen kuolemaan – Etelä-Koreassa riehunut voimakas taifuuni runtelee nyt Pohjois-Koreaa


Summary: Kulmuni voitti vastaehdokkaansa Antti Kaikkosen noin 250 äänen erolla.

Muiden puolueiden puheenjohtajat ja keskustan puolueväki kiirehtivät onnittelemaan keskustan vastavalittua puheenjohtajaa  Katri Kulmunia .
 Kulmuni valittiin puolueen uudeksi puheenjohtajaksi Kouvolassa lauantai-iltana  Juha Sipilän  jättäessä puheenjohtajan tehtävät.
 SDP:n puheenjohtaja, pääministeri  Antti Rinne  ja eduskunnan varapuhemies  Tuula Haatainen  olivat ensimmäisten onnittelijoiden joukossa.
 RKP:n puheenjohtaja  Anna-Maja Henriksson  onnitteli Kulmunia sanoen, että on hienoa jatkaa yhteistyötä hänen kanssaan.
 Myös vihreiden puheenjohtaja  Maria Ohisalo  tviittasi odottavansa innolla yhteistyötä.
 Kristillisdekomraattien puheenjohtaja  Sari Essayah  toivotteli Kulmunille voimia tulevaan.
 Vasemmistoliiton puheenjohtaja  Li Andersson  iloitsi siitä, että suomalaisten eduskuntapuolueiden puheenjohtajat ovat aika erinäköinen joukko, kuin hänen valintansa aikoihin.
 Perussuomalainen europarlamentaarikko  Laura Huhtasaari  kysyi Anderssonilta onko joukko nyt enemmän halutunkaltainen?
 Perussuomalaisten varapuheenjohtaja  Riikka Purra  oppositiosta onnitteli Kulmunia lyhyesti.
 Keskustan kansanedustaja  Annika Saarikko  kehui Kulmunin kampanjaa upeaksi ja voitontahtoiseksi.
 Toinen puoluetoveri  Hanna Kosonen  puolestaan totesi myös Antti Kaikkosen antaneen Kulmunille hienon vastuksen.
 Oppisitiopuolue kokoomuksesta Kulmunia ehättivät onnittelemaan ensimmäisinä kansanedustajat  Arto Satonen  ja  Sari Sarkomaa.
 Satonen kertoi arvostavansa Kulmunia erityisesti perehtyneisyydestä kansainvälistiin kysymyksiin.
 Sarkomaa toivoi hyvää yhteistyötä paremman Suomen ja maailman rakentamiseksi.
 Kokoomuksen kansanedustaja  Saara-Sofia Sirén  arvioi puolestaan arvioi puoluekentän muuttuvan monella tapaa uuden sukupolven myötä.
 SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtaja  Antti Lindtman  toivotti Kulmunille voimia vaativaan tehtävään ja sanoi ottavansa hatun päästään myös Antti Kaikkosen edessä itsensä likoon laittamisesta.
 Toisen hallituskumppanin vihreiden eduskuntaryhmän puheenjohtaja  Emma Kari  toivoi tuoreelle puheenjohtajalle voimia vastuulliseen tehtävään.
 Kolmannen hallituskumppanin RKP:n duskuntaryhmän puheenjohtaja  Anders Adlercreutz  sanoi, että oli ilo seurata kampanjaa, joka huipentui koskettaviin puheisiin Kouvolassa.
 Keskustan puheenjohtajuudesta luopunut  Juha   Sipilä  sanoi antavansa täyden tukensa Kulmunille ja kiitti Kaikkosta itsensä likoon laittamisesta.
 Varapuheenjohtajakisassa kakkoseksi jäänyt  Mikko Kärnä  onniteli Kulmunia puheenjohtajuudesta ja kilpakumppaniaan  Petri Honkosta  varapuheenjohtajuudesta.
 "Kansanvalta on puhunut ja pulinat pois", totesi puheenjohtajuudesta kamppaillut  Antti Kaikkonen .
 Katri Kulmuni kertoi ehtineensä jo lauantai-iltana käydä keskusteluja pääministeri Rinteen kanssa.

Näin keskustan uuden puheenjohtajan Katri Kulmunin voittoon reagointiin ja uutta puheenjohtajaa onniteltiin


Summary: Victoria Karppinen meikkasi pitkään salassa kavereiltaan. Transsukupuolisuudesta kertominen lopulta vahvisti, mutta myös katkaisi suhteita.

Autot. Niistä  Victoria Karppinen , 32, on ollut kiinnostunut aina – erityisesti bemareista.
 Nuoruudessaan Karppinen ja yksi hänen parhaista ystävistään  Petri Pulkkinen  olivat tuttu näky Kajaanin teillä. Kaveruksilla oli tapana kuunnella musiikkia autossa ja ajella ympäriinsä.
 Pulkkinen ja Karppinen ovat edelleen hyviä ystäviä, jotka jakavat lähes kaiken ja pitävät yhteyttä joka kuukausi. Nuoruuden ja tämän päivän ystävyyden ero on oikeastaan vain siinä, että pitkälle yöhön venyvät ajelut ovat vaihtuneet rauhalliseen kahvitteluun – ja ennen Karppisen nimi oli Joona.
 Yksi suhde ei muuttunut
 Joona Karppinen vaikutti Petri Pulkkisen silmissä vaivaantuneelta. Kaverukset olivat tavalliseen tapaansa viettämässä iltaa yhdessä. Karppinen haki sanojaan hetken ja sitten hän kertoi ystävälleen asian, jonka hän on tuntenut lapsesta saakka. Hän on transsukupuolinen.
 Tästä hetkestä on nyt aikaa noin kuusi vuotta. Vaikka Petri Pulkkinen, 32, muistaa keskustelun edelleen, hänellä ei ole koskaan käynyt mielessä, että heidän ystävyytensä muuttuisi.
 – Enemmänkin se on vahvistanut sitä. Meidän suhde on nyt täysin rehellisellä pohjalla ja tunnemme oikeasti toisemme, Pulkkinen sanoo.
 Ei ole ihme, että Karppisen avautuminen syvensi entisestään jo vuosia jatkunutta ystävyyttä. Transsukupuolisuudesta kertominen on iso luottamuksen osoitus.
 Vain yhden asian transsukupuolisuus on suhteessa muuttanut. Ja sekin tapahtui vain muutama kuukausi sitten.
 Kaveruksilla oli tapana saunoa yhdessä. Muutama kuukausi sitten Karppinen hankki silikonirinnat, ja sen jälkeen saunailtoja ei ole vietetty. Asiasta ei tehty numeroa, mutta Karppinen on itse pohtinut sitä, onko se enää soveliasta. Hän ei kuitenkaan pidä mahdottomana, että yhteinen tapa jatkuisi.
 – Voisinhan tietenkin laittaa bikinit, hän naurahtaa.
 Elämästä kaverukset puhuvat edelleen – nyt muualla kuin lauteilla. Kun ystävyyssuhteessa ei ollut enää mitään salaisuuksia, keskusteluissa on siitä lähtien voinut olla toiselle täysin avoin.
 Karppinen arvostaa sitä, että Pulkkinen näkee tekoripsien, hiustenpidennysten ja meikin alla saman Joonan, johon tutustui jo ammattiopistossa. Ulkonäön muuttuminen onkin yleensä transsukupuolisen lähipiirille näkyvin muutos. On hyvin tavallista, että läheiset huomaavat, ettei ihmisen persoona ole muuttunut sukupuolen korjauksessa.
 Kaikki Victoria Karppisen ystävät eivät kuitenkaan suhtautuneet transsukupuolisuuteen yhtä lämpimästi kuin Pulkkinen. Osa ilmoitti, etteivät halua enää olla Karppisen kanssa tekemisissä, ja kielsivät häntä jopa tapaamasta lapsiaan.
 Osan kanssa välit hiipuivat pikkuhiljaa.
 Karppinen ei ole ainoa, jonka kaveriporukka on muuttunut transsukupuolisuuden myötä. Joillekin transihmisyys voi olla liian iso asia käsiteltäväksi, näin Karppinen uskoo hänenkin tuttaviensa kokeneen.
 Se oli yksi syy, miksi hän eli pitkään naisena vain kodin turvallisten seinien sisällä.
 Naiseuteen ei tarvitse korjausleikkausta
 Ovikello soi ja silloin Karppiselle tulee kiire.
 Yläasteikäisen pojan täytyy äkkiä juosta puhdistamaan meikit ennen kuin kaverit tulevat sisään. Kaveri ihmettelevät, miksi Karppisella kestää aina niin kauan avata ovi. Muutaman kerran aiemmin he ovat jo huomanneet luomivärin jämät hänen silmäkulmassaan.
 Vaikka Karppinen kiinnostui äitinsä ripsiväristä ensimmäisen kerran jo 11-vuotiaana, vielä pitkälle aikuisuuteen asti hän meikkasi aina ystäviltään piilossa. Omien sanojensa mukaan äijämäisessä kaveriporukassa ei edes uskaltanut ajatella, että voisi olla sellainen kuin on.
 Karppinen rakastaa meikkaamista ja voi viettää useita tunteja peilin edessä laittautuen. Hän kertoo olevansa erityisen hyvä kopioimaan silmämeikkejä mallista.  Elisa Kinnunen / Yle
 Kerran yläasteella hän uskaltautui paljastamaan koulukaverilleen, että tykkää kotona pukeutua tytöksi. Kaverit päätyi kertomaan asiasta koko koululle. Silloin Karppinen ei ollut vielä valmis tulemaan kaapista, joten hän kiisti kaiken ja vannoi kaverinsa keksineen koko asian.
 Tieto Karppisen transsukupuolisuudesta levisi seuraavan kerran noin seitsemän vuotta sitten. Kuitenkin muutamaa vuotta myöhemmin, noin neljä vuotta sitten, hän alkoi entistä vapaammin korostaa naiseuttaan ja näyttää siltä, mitä sisimmässään tunsi olevansa.
 Hän pukeutui mekkoihin ja korkokenkiin avomesti, meikkasi, hankki hiustenpidennykset sekä ripsienpidennykset. Naisellisuutta lisäävät myös silikonirinnat, kavennettu leukalinja sekä täyteaineella muotoillut huulet.
 Kuitenkin vasta vuosia myöhemmin, tänä kesänä, Karppinen varasi ajan lääkärin vastaanotolle, jotta voisi aloittaa hormonihoidon. Sen myötä miehiset piirteet hälvenevät entisestään. Hänen on mahdollista korjata sukupuoltaan myös korjausleikkauksella, mutta Karppinen ei ole varma kokeeko leikkausta tarpeelliseksi. Hänestä naiseus ei ole siitä kiinni.
 Termit haltuun  Transsukupuolinen: Ihmisen kokemus omasta sukupuolestaan ei vastaa hänen syntymässä määritettyä sukupuoltaan. Transsukupuolisen henkilön sukupuoli-identiteetti voi olla esimerkiksi mies, nainen ja/tai transsukupuolinen. Transihminen: Sisällyttää transsukupuoliset, muunsukupuoliset ja joskus myös transvestiitit. Cisihminen: Ihminen, joka on tyytyväinen syntymässä määritettyyn sukupuoleen. Transvestiitti: Ihminen, joka on pääosin tyytyväinen syntymässä annettuun sukupuoleensa, mutta jolla on tarve ajoittain ilmentää itsessään toista sukupuolta. Transseksuaali: Vanhentunut termi, joka tarkoittaa transsukupuolista. Sitä ei suositella käytettäväksi, sillä se levittää vääränlaista mielikuvaa siitä, että transsukupuolisuus liittyisi seksuaalisuuteen. Lähde: Trasek ry
 Karppisen erilaisuus oli herättänyt jo aiemmin hieman ihmisten huomiota, mutta häneen kohdistuva arvostelu kasvoi entisestään sen jälkeen, kun hän lopetti salailun lopullisesti. Karppinen sai esimerkiksi kuulla, että hänen kuviaan oli levitelty ja niitä pilkattiin.
 Silloin oli ensimmäinen kerta, kun Karppinen kaipasi apua.
 Miehen hetu, naisen nimi
 Puhumisesta oli iso apu. Karppinen kävi viikoittain terapeutin vastaanotolla käsittelemässä tunteitaan ja ajatuksiaan.
 Avoimelle ja rempseälle persoonalle on muutenkin ollut aina tärkeää saada puhua. Siksi esimerkiksi Karppinen ja hänen ystävänsä  Sami Tuomainen , 33, ovat todella läheisiä, heillä riittää juttua lähes loputtomiin. Kaverukset näkevät usein autojen merkeissä ja niiden kanssa kuluu yllättävän paljon aikaa. Ei ole kauaa, kun Tuomainen kuunteli Karppisen höpöttelyä useita tunteja samalla, kun laittoi tämän autoa kuntoon.
 – Puhumme itse asiassa paljon myös Karppisen transsukupuolisuudesta. Olen avoin ihmisten suhteen, eikä se ole koskaan mietityttänyt minua. Jos hän on onnellinen tämän asian kanssa, miksi siihen pitäisi kenenkään puuttua, Tuomainen toteaa.
 Victoria Karppinen rohkaistui aikuisiällä olemaan oma itsensä. “Jos jätän jotain tekemättä,  vanhempana harmittaa”.  Elisa Kinnunen / Yle
 Kaverukset tutustuivat reilu kaksi vuotta sitten Tuomaisen vaimon kautta. Karppinen oli huoltamassa ripsienpidennyksiään Tuomaisen vaimon liikkeessä, kun mies piipahti kahvilla. Samanlaisen huumorintajun ansiosta juttu alkoi luistaa nopeasti.
 – Pikkuhiljaa aloimme viettää enemmän ja enemmän aikaa yhdessä. Nykyään soittelemme melkein päivittäin. Joona on tosi hieno ihminen – hänelle voi aina soittaa ja aina saa apua, Tuomainen kertoo.
 Karppisen nimi muuttuu virallisesti Victoriaksi muutaman viikon kuluttua, mutta Tuomainen uskoo, että hän tulee kutsumaan ystäväänsä edelleen Joonaksi. Siihen hän on tottunut.
 Karppinen identifioituu naiseksi, mutta nimellä ei silti ole hänelle paljonkaan merkitystä. Ystävät ja perhe saavat kutsua häntä Joonaksi jatkossakin, jos niin haluavat.
 Hän halusi vaihtaa sen lähinnä siksi, että asioiminen olisi helpompaa esimerkiksi virastoissa. Miehen nimi ja naisellinen ulkonäkö ovat aiheuttaneet useampia kiusallisia tilanteita henkilötodistusta näyttäessä.
 Nimenmuutoksesta huolimatta Karppisen henkilökortissa säilyy miehen henkilötunnus, Karppinen ei siis ole vielä virallisissa tiedoissa nainen. Suomessa  nimilaki  vaatii nimien sukupuolenmukaisuutta, mutta tästä voidaan poiketa hyvällä perustelulla.
 Vaikka Joona pysyy Sami Tuomaisen sanavarastossa, se ei tarkoita etteikö tämä tukisi ystäväänsä. Tuomainen kokee, että heidän ystävyyssuhteessaan kummankaan ei tarvitsi esittää jotain, mitä ei ole.
 – Meidän ystävyys on läpinäkyvää ja tiedämme melkein kaiken toisistamme.
 Koska Karppisen elämässä on useita läheisiä ystäviä, hän ei ole koskaan kokenut tarvitsevansa vertaistukea esimerkiksi toiselta transihmiseltä. Hän ei edes tunne muita transsukupuolisia kuin itsensä ja on siinä mielessä hieman poikkeuksellinen.
 Puhutaanko meikeistä vai moottoreista?
 Usein transsukupuoliset hakeutuvat transyhteisöön, missä syntyy ystävyyssuhteita muiden transihmisten kanssa. Monille on tärkeää saada vertaiskokemuksia omille ajatuksille, joita käy tai on käynyt läpi oman sukupuolen kanssa. Samanhenkisten ihmisten kanssa voi myös luottaa siihen, että ympärillä ei ole fyysisen tai henkisen väkivallan uhkaa.
 Transsukupuolinen voi myös kokea hankalaksi muodostaa ystävyyssuhteita sukupuolen korjauksen jälkeen oman sukupuolen edustajiin. Esimerkiksi transmies ei välttämättä viihdy miesten kaveriporukoissa. Tilanne ei kuitenkaan ole täysin yksiselitteinen.
 Tyypillisesti transnaiset kokevat luontevammaksi ystävystyä cisnaisten kanssa. Syytä ilmiölle ei oikeastaan tiedetä.
 Koti on Victoria Karppiselle tärkeä paikka. Hän nauttii rauhallisista koti-illoista, lisäksi hän tekee töitä aina etänä.  Elisa Kinnunen / Yle
 Eniten Victoria Karppisella on ollut lähipiirissään miespuolisia ystäviä. Aikuisiällä hän on tutustunut myös naisiin, joista on tullut läheisiä ystäviä.
 Karppinen kertoo puhuvansa luontevasti mies- ja naisporukoissa hieman erilaisista asioista. Kun hän menee tuttavansa autokorjaamolle, miesten kanssa hän juttelee autojen ominaisuuksista. Naisten kanssa puheenaiheet liittyvät usein kauneudenhoitoon.
 – Nykyään pidän lähelläni muutamaa läheistä ystävää, en tarvitse isoa kaveripiiriä, hän toteaa.
 Juttua varten on haastateltu myös Trasek-yhdistyksen puheenjohtaja Anna Haapalaista.

Kaverusten saunaillat loppuivat Joonan silikonirintoihin – muuten transsukupuolisuus ei ole muuttanut ystävyyttä


Summary: Lauri Ainala on taiteilija, joka ei kutsu itseään taiteilijaksi ja joka imee luomisvoimaa Facebook-ryhmästä saaduista potkuista.

Tätä juttua lukeva käy todennäköisesti läpi kolme vaihetta.
 Ne ovat: "Anteeksi, kuka on  Lauri Ainala ?"; "Mitä asiaa Lauri Ainalalla on?"; ja lopulta: "Jos kaikki on totta, mitä Lauri Ainala keksii seuraavaksi?”.
 57 000 euron arvoinen tiedosto
 Jeskamandeer.
 Muita sanoja ei tule mieleen tekstitiedostosta, jonka otsikko on  Työskentelysuunnitelma ajanjaksolle 2019-2020.  Vaikka tulisikin, ne eivät olisi riittävän kuvailevia.
 Kyseinen tiedosto on Lauri Ainala -nimisen henkilön apurahahakemus, ja syy siihen, että hän nauttii parhaillaan 57 600 euron arvoista taiteilija-apurahaa Koneen Säätiöltä.
 On ihme, jos hakemusta lukiessa ei hengästy. Siinä mainitaan seuraavat tulevat teokset vuosille 2019–2020:
 Kokeellinen dokumentti; elokuvaprojekti; kirjan kirjoittaminen; hiphop/rap-projekti; vielä määrittelemätön teos jonka muoto ei ole selvillä; kasvien äänistä äänitaidetta tekevä projekti; poikkitaiteellinen taidenäyttely ja tapahtumakokonaisuus; työryhmän kanssa tehtävä kokemuksellinen taideprojekti liittyen eläinten havainnointikykyyn; luvattoman metsäsaunan dokumentoiminen.
 Kyllä, edellisessä listauksessa tapahtuu niin paljon ja äkkiä, että sitä on vaikea sulatella.
 Jeskamandeer.
 Kuka on Lauri Ainala?
 Lauri Ainala on 36-vuotias savonlinnalainen. Hänestä meinasi tulla normaali.
 Vuonna 2004 Ainala oli opiskelemassa Savonlinnan opettajankoulutuslaitoksella luokanopettajaksi. Kesken teknisen työn oppitunnin hän teki päätöksen.
 – Lähdin täysin yhtäkkiä luokasta, enkä palannut koskaan, Ainala kertoo keittiönpöytänsä äärellä Savonlinnassa.
 Omakotitalon keittiön seinät ovat värikkään lintukuvioisen tapetin peittämät. Kaapit on maalattu punaisiksi, lattia siniseksi, uunin yläpuolella on Kristus-figuuri, seinällä kuvataiteilijapuoliso  Emma Ainalan  tauluja.
 Lauri Ainala istuu väriloiston keskellä mustassa black metal -yhtye Burzumin paidassa ja syö herneitä.
 – Opintojen lopettaminen oli ollut ajatuksissa ennenkin, mutta oppitunnilla tuli sellainen olo, ettei ole mitään järkeä olla siellä, hän jatkaa.
 Ainala kokeili muitakin tapoja elää normaalielämää – sellaista, mitä muutkin elävät. Hän etsi pitkään paikkaansa seurakuntanuorien piiristä ja mietti koulutusta vastaavaa työtä itselleen.
 Mikään ei toteutunut.
 Ainala vietti vuosia elämästään autiotaloissa. Yhteisöllinen elämä vaikuttaa jatkuvan: haastattelun aikana alakerrassa nukkui Ainalan ystävä, räppäri Revon Akan Poika. Petri Aaltonen / Yle
 Jännittävää.
 Niin Ainala ajatteli pikkupoikana Savonlinnassa, kun hän kiinnitti huomiota äitinsä lapsuudenkodin naapuritaloon ja sen poikkeuksellisin asukkaisiin. Naapurissa asui puliukkotason alkoholisteja, ja se kutkutti lapsen mielikuvitusta.
 Eräänä päivänä Ainala oli rannassa äitinsä ja veljensä kanssa, kun yksi puliukoista lähti rymyämään talolta päin heitä kohti. Äiti ja veli pääsivät pois, mutta Ainala jäi seisomaan paikoilleen.
 Mies saavutti hänet. Rappion keskeltä pilkahti iloisuus ja ystävällisyys.
 – Se ukko sanoi: "Hei! Ota tuosta rahaa, menehän ostamaan jätskiä", Ainala kertoo matkien miehen rouheaa ääntä.
 Katujen miehiä oli myös koulun viereisessä metsässä, kun Ainala vietti lapsuutensa alkua Porvoossa. Osa miehistä oli sodan käyneitä – “old school -puliukkoja”, kuten Ainala määrittelee. Yksi miehistä oli hänen koulukaverinsa ukki. Ainala vietti kavereidensa kanssa metsässä aikaa miesten juttuja kuunnellen.
 – Mutta saattoihan heillä olla esimerkiksi paskat housuissa. Oli se myös vähän iljettävää, hän muistelee.
 Pahan ja väärän sijaan hän kertoo nähneensä rappiotilassa olevissa ihmisissä inhimillisyyttä.
 – Enemmänkin säälitti, että hittolainen. Tuollakin tyypillä on kakka housuissa.
 Myöhemmin alkoholistien asutus autioitui, sillä siellä tehtiin kaksi henkirikosta.
 Sen jälkeen Ainalan oli suorastaan pakko mennä viettämään aikaa talossa tutkaillen sitä.
 Se ei jäänyt viimeiseksi autiotaloksi Ainalan elämässä.
 Autiotalot ovat Ainalan mielestä yhtä hyvä kiinnostuksen kohde kuin mikä tahansa muukin asia. Petri Aaltonen / Yle
 Savonlinnalaisessa hylätyssä meijerissä roikkui ruumis. Se oli oletettavasti ollut rakennuksessa jo kuukauden päivät, kunnes parikymppinen Ainala kavereineen löysi hirttäytyneen miehen.
 Viime vuonna Ainala julkaisi kirjan nimeltään  Tuote , joka oli myös kyseisen meijerin nimi. Siinä hän kuvailee tapausta tarkkaan:
 "Eräs paikalla ollut kovan luokan kotimainen artisti, Joose F.E. Keskitalo, muisteli myöhemmin laulunsa sanoissa, että "kauniimpaa miestä en ole nähnyt."
 Hylätty meijeri oli kiinnostanut kaveruksia aiemminkin, mutta ruumiin löytämisen jälkeen poliisi sinetöi rakennuksen.
 Ainala muutti sinne kavereidensa kanssa asumaan useiden kuukausien ajaksi sivullisten häiritsemättä. Sittemmin Ainala on ajatellut, että Tuote symbolisesti  synnytti hänet ja hänen työnsä nykymuodossaan  (Helsingin Sanomat).
 Nuori Lauri Ainala (vas.), Murskis-niminen henkilö ja Joose Keskitalo syömässä Tuotteen uumenissa vuosia sitten. Tuotteen arkisto
 Myöhemmin Ainala selvitti kuolleen miehen henkilöllisyyden. Hän ei halua kertoa tämän tarinasta enempää itsemurhan tehneen omaisten takia, mutta kertoo käyneensä miehen haudalla monta kertaa vierailemassa.
 Hän asutti kavereineen myös Densopöksäksi nimettyä autiotaloa. Sinne he ryöstivät virtaa viereisen parkkipaikan sähkötolpasta.
 Ainala koki autiotaloissa asumisen vapauttavana.
 – Tuntui, että voi tehdä mitä huvittaa, mutta tavalla, joka ei vahingoita ketään muita, hän toteaa.
 Keittiön seinällä on Kristus-figuuri. Uskonnolliset symbolit ovat jääneet osaksi Ainalan teoksia. Petri Aaltonen / Yle
 Ainala asuu nykyään omakotitalossa puolisonsa ja kahden lapsensa kanssa. Ennen Ainaloita talossa on naapurien mukaan riehuttu, kasvatettu kannabista ja nähty lukuisia poliisivierailuja.
 – Tämä on ollut vähän pahamaineinen paikka täällä naapurustossa, Ainala kertoo.
 Tokihan se piti ostaa.
 Bändi, joka lopetti kesken kulttisuosion
 Ainala ei kutsu itseään taiteilijaksi – paitsi apurahahakemuksissa. Niissä sanaa on pakko käyttää, jos mielii saada rahoitusta. Taiteen sijaan hän kokee tekevänsä asioita, jotka pitää tehdä, koska kukaan muukaan ei niitä tee.
 – Se on jokin sisäinen pakko. Ehkä se on typeräkin pakkomielle, josta pitäisi hankkiutua eroon, hän toteaa.
 Koneen Säätiön apuraha on merkittävin summa, minkä Ainala on saanut. Alun perin hän haki rahaa vuodeksi, mutta listattu teosmäärä oli niin pitkä, että säätiö pyysi häntä muuttamaan hakemuksen kaksivuotiseksi. Petri Aaltonen / Yle
 Vaik oli vasta nuori / Tajus mitä elämä on ku pelle hermanni kuoli / Päällä miesten on laudat / Sisällä patsaiden haudat.
 – Paavoharju kappaleessaan  Patsaatkin kuolevat
 Jos Ainalan nimi on tuttu, olet todennäköisesti Paavoharju-yhtyeen fani.
 Paavoharjua on kuvailtu "Lauri Ainalan musiikillisten kokeilujen" ympärille syntyneeksi kollektiiviksi, jonka tarkoitus oli tehdä "uskonnollisia hymnejä hylätyille rakennuksille" (Rumba). Toisena kantavana voimana bändissä oli Ainalan veli  Olli Ainala .
 Yhtye lopetti yllättäen vuonna 2013, mutta ehti kerätä arvostusta: sen tuotantoa kehuttiin muun muassa arvostetuissaThe Wire ja Pitchfork -julkaisuissa (Rumba). Paavoharju soitti  Roskildessä  (Savon Sanomat), ja viimeisenä tuotantonaan kollektiivi teki levyn, jossa olimukana muun muassa  Paperi-T  (Rumba).
 Ne eivät ole vähäisiä saavutuksia bändille, jonka ensimmäisellä levyllä ei ollut esittäjätietoja ja jota ulkomainen media ehti luulla jonkinlaiseksiuudelleensyntyneiden, musikaalisten kristittyjen metsäläisten lahkoksi (Rumba).
 Paavoharju nauttii yhä kulttimainetta, mutta Ainala on siirtynyt jo seuraaviin pakkomielteisiin.
 Paavoharjulta on tulossa kokoelmalevy, jossa on ennenjulkaisematonta materiaalia. Ainalaa se huvittaa, mutta hänen mukaansa kyseessä on levy-yhtiön päätös, ja fanit haluavat kaiken materiaalin, olipa se hyvää tai ei.  Petri Aaltonen / Yle
 CV:n perusteella on erikoista, ettei Ainalaa tunneta Suomessa laajemmin.
 Tosin hänen teoksiinsa on saattanut törmätä, tiesipä sitä tai ei.  Unien Savonlinna  -teos oli näytillä Kiasmassa, ja museossa on parhaillaan esillä Ainalan,  Dzamil Kamangerin  ja  Kalle Hammin  teos  Emigranttitarha .  Unien Savonlinna  on nyt Alankomaissa, mutta Ainala ei muista tarkalleen, missä.
 – Jossain Vleeshalissa, isossa taidenäyttelyssä, hän toteaa.
 Sitäkään hän ei vienyt Vleeshaliin itse, vaan teos pyydettiin sinne.
 Mitä asiaa Lauri Ainalalla on?
 Me olemme toinen voima / ensimmäinen väistyvä / vaan kun tulee kolmas voima / on loppu lähellä.
 – Paavoharju kappaleessaan Tattarisuo 1931
 Jos Ainalaa ei ainakin epäile jonkinlaiseksi salatiede-esoteerikoksi, on puusilmä. Taiteilijaa on tituleerattu haastatteluissa muun muassa " nuhruiseksi uskovaiseksi " (Helsingin Sanomat), mutta Ainala itse kieltää olevansa varsinaisesti kristitty. Hän on kirkosta eronnut, uskonnollisen lapsuuden elänyt seurakuntanuori.
 Mutta miksi nyökkäyksiä salatieteisiin löytyy hänen töistään niin paljon, että niskat kipeytyvät?
 Esimerkiksi näin: Ainala julkaisi soolokappaleen nimeltään  Le Droit Humain  (erään vapaamuurariyhdistyksen nimi!); elokuvaprojekteissa hillutaan ristin kanssa hylätyssä taloissa ja vilautellaan pentagrammeja (satanistis-kristillisellä kuvastolla leikittelemistä!); Paavoharjulla on kappale nimeltään  Tattarisuo 1931  (Tattarisuon silpomistapaukseen liittyvällä mustan magian mielleyhtymällä pelaamista!).
 Ilmiselvää salatieteillä ja sen merkityksillä hassuttelua, eikö?
 Ainalaa tenttaus huvittaa. Häntä yllättää se, että pentagrammit yhdistetään edelleen Saatana-juttuihin.
 – Symboleita on hauska käyttää, koska ihmiset antavat niille niin vahvoja merkityksiä. Itse en anna, hän toteaa.
 Yksi Ainalan merkityksillä huvitteleva projekti on nimeltään Savonlinnan palvojat. Se syntyi Facebook-kiistasta.
 Ainalan kirjahyllyssä on muun muassa Anton LaVeyn Musta raamattu sekä kristillisen, nuorisotyöstä ja kouluvierailuista tunnetun Riku Rinteen Pimeys väistyy -teos. Niistä hän antaisi lapsilleen mieluummin Mustan raamatun, sillä Rinteen teos on aivan "fucked up" ja aiheuttaa Ainalan mielestä pelkotiloja. Petri Aaltonen / Yle
 Pari vuotta sitten Ainala löysi Facebookista mukavankuuloisen ryhmän: Savonlinna sydämessä – Sydän Savonlinnassa. Hän liittyi ryhmään ajatellen, että kyseessä on kaupunkilaisten yhteinen ryhmä, johon voi vapaasti laittaa omia kuvia.
 – Missään siellä ei sanota, ettei ryhmä olisi sellainen, Ainala huomauttaa.
 Hän julkaisi ryhmään kuvia Tuotteesta ja Densopöksästä ajattelematta, että niissä olisi mitään pahaa tai provosoivaa. Ainalan mukaan kuvat saivat kuitenkin nopeasti negatiivisia kommentteja. Kuvia myös poistettiin.
 Hän tuli siihen tulokseen, että ryhmä ei ole yhteiskäyttöön tarkoitettu, ja pitää sitä Savonlinnan brändäyksenä paikallisten yritysten hyväksi.
 – Sillä jotenkin kiillotetaan kaupungin kuvaa. Että kyllä tämä on niin ihana ja mahtava, ja taas on sadas kuva Olavinlinnasta, Ainala arvioi kyllästyneenä.
 Sittemmin hän on saanut ryhmästä potkut.
 Sydän Savonlinnassa -sivun ylläpitäjä vahvistaa, että Ainalaa on estetty julkaisemasta sivulla. Syynä ovat lukuisat julkaisut, jotka olivat ylläpitäjän mielestä täysin asiattomia. Lisäksi hän kertoo, että kyseessä on yksityisen ihmisen ylläpitämä positiivinen harrastesivu – ei kaupungin.
 Tästä hankauksesta syntyi Savonlinnan palvojat.
 Se oli alun perin Ainalan luoma Facebook-ryhmä, johon hän laittoi provosoivaakin kuvamateriaalia.
 – Vastalauseena Savonlinna sydämessä -ryhmälle, Ainala sanoo.
 Hän tyrskähtelee jälleen. Provosoiva kuvamateriaali sisälsi muun muassa oksennusta, viinapulloja ja "kaikenlaista" mitä mieleen tuli.
 Salakähmäisiltä näyttävät numerot Savonlinnan palvojien logossa paljastuvat koordinaateiksi Savonlinnan torille. Pentagrammi on nyökkäys 1990-luvun saatananpalvontapaniikille. Pukin pää ja sarvet on taas lainattu Säämingin entisen kunnan vaakunasta. Ihmiset saavatkin Ainalan mukaan miettiä, mitä ryhmässä todellisuudessa palvotaan. Petri Aaltonen / Yle
 Savonlinnan palvojat alkoi kerätä satapäin porukkaa. Ryhmälle tehtiin logo, jossa on pässinsarvet, pentagrammi ja numeroita.
 – Logossa voisi olla piirrettynä vaikkapa tällainen paskaläjä, Ainala sanoo tyrskähdellen ja piirtää ilmaan sormella.
 Tosin hän arvelee, ettei paskaläjä symboloisi ihmisille niin paljoa kuin pentagrammi.
 Ainala on antanut Savonlinnan palvojat -ryhmässä eri ihmisille ylläpito-oikeuksia, joten sisältöä tulee kirjavalta joukolta.
 – Sinne on välillä tullut sisältöä, jota miekin olen katsonut ja todennut: "Ei helevetti", Ainala sanoo ja repeilee nauruun.
 "Ei helevetti" -osastoon kuuluu symboli, jonka Ainalan kaveri viilsi jalkaansa kännissä. Viiltokuvassa on Savonlinna sydämessä-ryhmän logo: sydän, josta kasvavat Olavinlinnan tornit.
 Savonlinnan palvojat otti tunnuksen omaan käyttöönsä, mutta ylösalaisin käännettynä.
 – Ne kaksi tornia ovat jalat, ja kolmas torni on kuin paskapökäle, joka tulee perseestä, Ainala selittää.
 Sydän Savonlinnassa -ryhmästä omittu logo näkyy viillettynä reidessä Savonlinnan palvojat -elokuvassa. Kaitsu / Savonlinnan palvojat
 Taiteilijan asiallinen tyyli kakanhajuisten juttujen äärellä alkaa naurattaa. Samalla valkenee, miksi Ainalaa ei näy gallerioissa eikä salongeissa, joissa taiteilijat yleensä tekevät itseään tunnetuksi.
 Häntä ei selvästikään kiinnosta lohileipien mutustaminen Savonlinnan oopperajuhlien väliajalla, vaan ennemmin satanismikuvastolla piikittely, huolestuttavat hylätyt rakennukset ja henkinen vastarannan kiiskeily, josta paisuu kollektiivisia taideteoksia.
 Ne löytävät yleisön ja innostuneita kriitikkoja ilman lohileipiä.
 Savonlinnan kaupunki on suhtautunut Ainalan puuhiin asiallisesti, mutta esimerkiksi maksuttomia tiloja ei taidetapahtumille ole järjestynyt. Nadja Mikkonen / Yle
 Sittemmin Savonlinnan palvojat on levinnyt Facebook-ryhmästä projektiksi ja kollektiiviksi. Se on paitsi Ainalan viimeisimmän elokuvan, myös hänen levynsä nimi.
 Ainala tekee myös muutamien henkilöiden kanssa erilaisia rakenteluprojekteja, jotka menevät Savonlinnan palvojien piikkiin. Sellainen oli esimerkiksi  Mallastemppeliksi nimett y julkinen ja luvattomasti rakennettu metsäsauna (Voima), jonka Ainala joutui vastikään purkamaan. Kaupungin rakennusvalvonta kunei ollut suotuisa vuoropuhelulle asiasta (Itä-Savo).
 Hän rakentaa saunaa parhaillaan Savonlinnassa, mutta ei tarkenna, missä.
 Aikaisemmin Ainala on rakentanut saunan muun muassa Helsingin Tattarisuolle. Esoteriatuntosarvet saattavat värähdellä, mutta taustalla on silkka käytännöllisyys: Ainala asui aikaisemmin perheineen Tattarisuon lähellä. Sauna löytyy yhä jostain päin soista pöpelikköä. Senkin tarkka sijainti jää mysteeriksi.
 Ainala lukee ääneen vanhaa Raamattua, jossa jakeiden merkitystä on selitetty saatetekstein. Se on vastaava Raamattu, mitä hän opiskeli lapsuudessa. Nadja Mikkonen / Yle
 Taiteilijan statuksesta huolimatta Ainala ei tunne itseään Savonlinnan kaupungin kultapojaksi. Mitään erityistä kiitosta ei projekteista ole herunut.
 – Suhtautuminen on kylmän asiallista, mutta ei vihamielistä, hän toteaa.
 Niin, siitä Savonlinnasta.
 Savonlinnan palvojat  -elokuvassa kuullaan pätkä Joose Keskitalon kappaleesta  Pidä varasi kun saavut Savonlinnaan.  Se menee näin:
 Kaikki kaupungit muistuttavat toisiansa, niiden mitättömät erot, näennäisiä. Vain yksi on aito ja muut kopioita, vailla oikeita merkityksiä. (...) Ole vaiti kun saavut Savonlinnaan.
 Ainalalla ja hänen yhteistyökumppaneillaan on raskaan sarjan pakkomielle kaupunkiin. Se ei mene kotiseuturakkauden piikkiin.
 Pikemminkin Ainala kuulostaa siltä, kuin olisi Savonlinnalle jollain tavalla henkisellä tasolla vastuussa. Hän vaikuttaa jonkinlaiselta Batmanin ja Jokerin risteytykseltä: Savonlinnan hiljaiselta, mutta arvaamattomalta ja kaoottiselta vartijalta.
 Ainala kokee, että rakentaa teoksillaan omaa maailmaa, jonkinlaista mielikuvituspaikkaa. Niiden kautta Savonlinnasta saa tyystin erilaisen kuvan kuin muista lähteistä saisi.
 Lisäksi hän saa ideoita asioiden vastustamisesta. Kun Savonlinnaa ankeutetaan purkamalla vanhoja rakennuksia, Ainalaa hirvittää.
 – Se vituttaa niin paljon, että pitää tehdä jotain ihan muuta.
 "Nyt, ei perkele"
 Ainala voisi varmasti olla toisenlainen taiteilija. Sellainen, joka kieltäytyy selittämästä töitään tai kertomasta motiiveistaan ja taustoistaan ja pyrkisi kontrolloimaan julkisuuskuvaansa.
 Sen sijaan Ainala huolehtii lähinnä siitä, näyttääkö hän täysin “spurgulta” valokuvissa, sillä niin on kuulemma käynyt erään aiemman haastattelun yhteydessä. Lisäksi Ainala nauraa omista jutuista kertoessaan niin usein ja riemulla, että on vaikea kuvitella häntä pahantahtoiseksi.
 Se on kiinnostavaa ottaen huomioon, että Ainala saa intoa kaupungille päänaukomisesta. Tosin hän vakuuttaa, ettei tee asioita pelkästään provosoimisen takia tai ärsyttääkseen.
 Savonlinnalaiset, jotka löytävät hänen teoksiensa luo – kuten Mallastemppeliin – ovat ottaneet ne Ainalan mukaan myönteisesti vastaan. Ikäviä kommentteja tulee lähinnä internetissä.
 Silloin Ainalaa harmittaa suvaitsemattomuus hänen teoksiaan kohtaan.
 – Mutta se myös provosoi tekemään vain enemmän. Siitä tulee olo, että nyt, ei perkele, hän sanoo ja tirskahtaa sanojen välissä.
 – Tehdään joku vielä paljon härskimpi juttu.
 Ainalan esikuviin lukeutuu monta ITE-taiteilijaa, kuten Eelis Sinistö ja Veijo Rönkkönen. Ainala ajattelee, että molemmat taiteilijat uhrasivat koko elämänsä työlleen.  Petri Aaltonen / Yle
 Kaksi vuotta sitten alkoi jälleen eräänlainen kapinallisten vastaisku Savonlinnan kaupungille, tällä kertaa Ainalan ystävän, kuvataiteilija  Ville Löppösen  taholta.
 Se oli Savonlinnan Uusi Taidemuseo -niminen projekti. Kyseessä ei ole rakennus, vaan ryhmä, joka järjestää erimuotoista taidetta tarjolle maksutta. Se on vastalause sille, että kaupungissa ei ole lainkaan taidemuseota eikä Ainalan mukaan edes kaupungin ylläpitämää galleriaa.
 Savonlinnan Uusi Taidemuseo kulkee nimellä SLUT. Lyhenne tarkoittaa englanniksi lutkaa ja ruotsiksi loppua, mikä oletettavasti sopii Ainalalle mainiosti.
 Savonlinnan kulttuuripuoli ei vastusta projektia: kaupungin kulttuurijohtaja  Outi Rantasuo  suhtautuu SLUTiin sangen myönteisesti, vaikka kuuleekin tapahtuman nimessä kritiikkiä kaupunkia kohtaan.
 – Erityyppisiä kulttuuri-ilmiöitä tarvitaan. Ne herättelevät ihmisiä, Rantasuo toteaa.
 Tänä vuonna Ainala oli SLUTin taiteellinen johtaja ja kuraattori yhdessä Joose Keskitalon kanssa (Itä-Savo). Mukana on aikaisemmin ollut esimerkiksi nykysirkusta, runoutta ja kokeellista teatteria.
 – Tänä vuonna oli rehvakkaampi ohjelma, Ainala huomauttaa.
 Siihen kuului muun muassa Pertti Kurikan Nimipäivistä tutun  Kalevi Helvetin  kauhupiirroksia,  Jan Ijäksen   videoteos  jossa on kolme tanssivaa uusnatsia, ja  Heidi Hemmilän  eli Hemuloordin videoteos, jossa  piirretty penis  kertoo hampurilaisravintolassa panemisesta.
 Mitä Lauri Ainala aikoo tehdä seuraavaksi?
 Tietokoneelta lähtee soimaan kappale. Se kuulostaa surumieliseltä, kadotettujen sielujen voihkinnalta, hypnoottiselta ja haikealta.
 Kyseessä on yksi Ainalan apurahateoksista: Harmaa getto -kollektiivin levy, jonka pitäisi ilmestyä Svart Recordsin kustantamana marraskuussa. Ainala on tehnyt kappaleisiin raakapohjat, joiden pohjalta muut tekijät työstävät niitä eteenpäin.
 Hieman elähtäneeltä pöytätietokoneelta on turha etsiä virtaviivaista musiikinteko-ohjelmaa. Ainala suosii Cool Edit Prota, joka näyttää  Mauno Koiviston  aikaiselta ilmaisohjelmalta.
 Sitä ei parane aliarvioida. Todennäköisesti juuri vastaava kikkailun puute teki Paavoharjustakin kulttisuosikin.
 Ainala kertoo, ettei tekninen osaaminen ole hänen vahvin lajinsa. Hän tekee silti.
 Pakkomielteisyys tuottaa tulosta.
 Harmaa geton uusi levy on syntynyt pitkälti siten, että materiaalia on lähetetty tekijältä toiselle kunkin rakentaessa äänimaailmaa edellisen päälle. Petri Aaltonen / Yle
 Tieto Ainalan lukuisista teoksista ja valtavasta työmäärästä alkaa jo sakkaamaan aivoissa. On silti parempi venyttää silmäluomet auki ja nähdä loputkin projektit. Ehkä tiedossa on toinenkin ruumis, tai vaikka uuden kultin perustaminen – mistä sitä tietää.
 Ainala kertoo raivaavansa tilaa kirjan kirjoittamiselle paikassa, jota hän kutsuu "ranchiksi". Sinne pitää ajaa tovin, ja Ainala pyytää jälleen, ettei tarkkaa sijaintia kerrota.
 Sekä Ainalan rakentamissa saunoissa että ranchissa on eräänlainen sisäpiirin leima. Niistä tietää, jos tietää, ja tietävä löytää perille tarvittaessa.
 Ranch on tontti, jossa on omakotitalo, suuri navetta ja kosolti pihaa. Pihan reunalla juoksee muutama autoa säikähtänyt kukko, ja ne piiloutuvat metsään. Ainalan mukaan kukot kuuluvat talon vuokralaiselle,  Jouni -nimiselle henkilölle, joka asuu navetassa ja syö kukot.
 Pihalla seisova omakotitalo oli Ainaloiden koti vielä joitakin vuosia sitten. Se on täynnä tavaraa, vuokralaisen kiljupulloista tekemästä installaatiosta lastenleluihin ja Playstationiin.
 Vuokralaisen tekemässä kiljualttarissa on ainakin pari vuotta käynyttä sihijuomaa. Ainala huomauttaa, että kukaan ei ole juonut kiljuja pois vuosienkaan saatossa. Petri Aaltonen / Yle
 Ainala on juuri aloittanut  Orpokotijuhlat part 2  -nimisen teoksen työstämisen. Se on jatkoa hänen  Orpokotijuhlat Saarella  -nimiselle soololevylleen. Levyllä sekoitettiin uukuniemeläisyytenä tunnetun herätysliikkeen virrenveisuuta  nykyaikaisempiin äänimaisemiin  (Soundi).
 Kakkososa tulee Ainalan mukaan olemaan jotain aivan muuta, mutta hän ei tiedä vielä itsekään, mitä tai missä muodossa.
 Ranchissa on rauhallisempaa tehdä töitä kuin kotona, ja Ainala rentoutuu vanhassa talossa. Hän siemailee energiajuomaa tölkistä ja rummuttaa hajamielisesti reisiinsä. Sitten hän poimii lukemattomien esineiden pinoista Raamatun ja alkaa lukea ääneen. Sitä kestää minuuttitolkulla, sillä Ainala on paitsi innostunut, myös huvittunut.
 Raamattu on samankaltainen kuin se versio, jota hän luki lapsuudessaan. Kyseessä on painos, jossa on tekstin lisäksi jakeiden selityksiä, ja niitä Ainala pitää selvästi säilyttämisen arvoisina – vähintäänkin hupimielessä.
 Tontin pihalla on hylätty vihreä auto. Kun katse kulkeutuu sitä kohti, Ainala toteaa:
 – Sekin on sauna.
 Autosauna on täynnä kaljatölkkejä, mutta tyhjänä sinne mahtui kolmekin löylyttelijää.
 Lauri Ainala sättii sauna-auton repsahtanutta kuntoa. Sisällä on kiukaan lisäksi paljon roskaa. Petri Aaltonen / Yle
 Itse asiassa Ainala toivoo, että Suomi olisi täynnä itsetehtyjä julkisia saunoja. Ei tarvitsisi kuin tökätä sormella karttaan ja lähteä löylyihin juuri sinne, minne mieli tekee.
 – Toivoisin, että ihmiset alkaisivat tekemään kaikkea vähän erilaista. Ei todellakaan tarvitse tehdä samaa kuin mie, mutta ehkä työni inspiroi ihmisiä tekemään sellaista, mikä heitä huvittaa, Ainala sanoo.
 Niin Ainala on itse toiminut. Normaalielämään sopeutumaton mies rakensi oman vaihtoehtoisen maailmansa mielensä mukaan. Se koostuu hylätyistä taloista, saunoista, Savonlinnan palvonnasta ja anarkiasta.
 Eikä Ainalalla ole muuta paikkaa, mihin mennä.
 – Omat viritelmät – saunat ja tämä ranch – ovat tärkeitä, koska mitään vanhoja paikkoja ei enää ole jäljellä. Ei suvun paikkaa, ei lapsuudenkotia, ei mitään.
 Ranchilla on monta soppea, jonne mahtuu viettämään aikaa. Parveke on yksi niistä.  Petri Aaltonen / Yle
 Ainalan esitellessä navetassa olevaa toista saunanalkua alkaa kova ropina. Rankkasade yltyy.
 Ainala kiroilee ja päättää palata vielä ranchin talon suojiin puuhastelemaan. Raivattavaa riittää, mutta apurahaa on jäljellä vielä vajaat puolitoista vuotta.
 Jos ideat loppuvat, hän ei edes haluaisi apurahaa. Se olisi liian ahdistava tilanne. Ainala palaisi mieluummin työttömäksi työnhakijaksi.
 – Voisin hakea hautausmaalle töihin, tai olla vaikka parkkipirkko, hän toteaa.
 Hetken hiljaisuuden jälkeen hän jatkaa hymyillen:
 – Tietenkin johtaja.
 Ainala katoaa ranchin uumeniin ja jättää energiajuomatölkin muiden tölkkien joukkoon ikkunalaudalle.
 Kaupungista poispäin ajaessa tulee vastaan kyltti:
 Savonlinna – Tervetuloa uudelleen.

Hylätystä meijeristä löytyi ruumis, ja Lauri Ainala asettui taloksi  – syntyi taiteilija, joka työskentelee 57 000 euron turvin ja aukoo päätä kotikaupungilleen


Summary: Tammi-elokuussa sademetsän pinta-ala on pienentynyt yli 6 400 neliökilometrillä.

Suuren kansainvälisen huolen aiheuttaneelta Brasilian Amazonin sademetsäalueelta kuuluu sekä huonoja että hyviä uutisia. Hyviin uutisiin kuuluu se, että metsäpalojen määrä näyttää vähentyneen syyskuun alussa, kertoo uutistoimisto Reuters.
 Tuoreimman tilaston mukaan syyskuun viiden ensimmäisen päivän aikana alueella rekisteröitiin 2 799 metsäpaloa. Kun määrää verrataan vuoden takaiseen tilanteeseen, on paloja nyt 60 prosenttia vähemmän, osoittavat Brasilian kansallisen avaruustutkimusinstituutin INPE:n satelliittikuvien avulla keräämät tiedot.
 Tämän vuoden tammi-elokuussa metsäpaloja oli kaksinkertainen määrä viime vuoden vastaavaan aikaan verrattuna,  kertoo Britannian yleisradioyhtiö BBC .
 Ympäristöministeri  Ricardo Sallesin  mukaan tästä on kiittäminen hallituksen päätöstä lähettää sotilaita metsäpalojen torjuntatöihin. Vielä on kuitenkin liian aikaista arvioida, onko metsäpalotilanne todella saatu hallintaan.
 Laittomasti kaadettuja puita kuljettava tukkirekka kuvattiin Amazonin alueella sijaitsevassa Apuissa keskiviikkona 4. syyskuuta.  Fernando Bizerra / EPA
 Kiihtynyt metsänkaato saattaa johtaa uusiin paloihin
 Huonoihin uutisiin Amazonin alueelta kuuluu puolestaan se, että sademetsäalue pienee edelleen kiihtyvää vauhtia. Tämän vuoden kahdeksan ensimmäisen kuukauden aikana metsäalasta on menetetty yli 6 400 neliökilometriä. Elokuussa metsänkaato peräti kolmikertaistui vuoden 2018 elokuuhun verrattuna.
 Ympäristönsuojelijat syyttävät metsäalueen tuhosta presidentti  Jair Bolsonaroa , joka on kannustanut esimerkiksi peltoalan laajennuksiin sademetsäalueella.
 Ympäristönsuojelijat pelkäävät metsäpalojen määrän saattavan taas lisääntyä, sillä kulottaminen on alueella yleinen tapa. Viime kuukausina lisääntynyt puunkaato voisi siten näkyä viiveellä metsäpalojen määrässä.
 Lisää aiheesta:
 Greenpeace vaatii pikaruokajäteiltä toimia Amazonin tuhoamista vastaan – maatalous hävittää maailman suurinta sademetsää
 Brasilia kieltää kaskeamisen Amazoniassa 60 päiväksi sademetsäpalojen hillitsemiseksi
 "Olemme lähellä rajaa, jolta ei ole paluuta" – Etelä-Amerikan tuntija Mikko Pyhälä varoittaa Brasilian metsäkatastrofin karkaavan käsistä
 Amazonin hiilivarasto ei palaudu palojen jälkeen entiselleen – tässä viisi syytä, miksi sademetsän tuhot uhkaavat koko maailmaa
 Maailman keuhkot palavat Amazonin alueella, kauppasopimusten jäädyttäminen voisi auttaa – Tutkija pelkää: "Koko sademetsä saatetaan menettää"

Amazonin sademetsää tuhoutunut tänä vuonna ennätystahtiin – metsäpalojen määrä on vähentynyt syyskuun alussa


Summary: Tiedemaailman kansainvälisillä megatähdillä on miljoonia seuraajia. Suomalaiset tieteilijät saavat tyytyä vähempään.

Kuinka monta seuraajaa  Esko Valtaojalla  on Twitterissä?
 Eipä montakaan. Tai oikeastaan ei ensimmäistäkään, koska Valtaoja ei ole Twitterissä. Siellä ei ole myöskään  Kari Enqvist,  vaikka molemmat ovat Suomen tunnetuimpiin kuuluvia tutkijoita.
 Tarkkaan ottaen molemmat ovat jo eläkkeellä, ja he ovat osanneet saada sanomansa läpi muun median kautta. Mutta eipä Twitteristä löydy monia muitakaan vanhan polven tutkijoita - ei aina nuoriakaan.
 Yhtä sun toista kuitenkin. Esimerkiksi maailman viitatuin geotieteiden tutkija  Markku Kulmala  kommentoi varsin usein tieteenalansa tuoreita kuulumisia 1 800:n seuraajansa iloksi.
 Maailmanluokan supertähtiä meillä ei tiedetwiittaajien joukossa ole. Viisinumeroisiin seuraajalukuihin yltävät silti ainakin filosofi  Esa Saarinen , maailmanpolitiikkaa kommentoiva  Teivo Teivainen , nykyisin Sitraa johtava  Mari Pantsar  sekä kasvatuspsykologi  Kirsti Lonka.
 Helsingin yliopiston digitaalisen viestinnän ja sosiaalisen median asiantuntija  Tomas Sjöblomin  mukaan Twitterin merkitys tiedeviestinnän välineenä koetaan hieman eri tavoin jopa eri tieteenaloilla. Hänen vaikutelmansa on, että kovien tieteiden tekijät ja valtiotieteilijät twiittaavat humanisteja innokkaammin.
 Kokosimme oheen mielenkiintoisia twiittajia eri aloilta.
 Kotimaisia tiedetwiittaajia: - https://twitter.com/esasaarinen , filosofia -  https://twitter.com/TeivoTeivainen , maailmanpolitiikka -  https://twitter.com/MariPantsar , ympäristö -  https://twitter.com/KirstiLonka , kasvatuspsykologia - h ttps://twitter.com/minnahuoti , aivotutkimus -  https://twitter.com/MinnaPalmroth , avaruus -  https://twitter.com/EmiliaKilp ua, avaruus -  https://twitter.com/Leif_Sch , biologia, biodiversiteetti -  https://twitter.com/LiisaRohwede , ympäristö -  https://twitter.com/AP_Mahonen , bioteknologia -  https://twitter.com/teemu_ro os, tekoäly -  https://twitter.com/KimmoNuotio , oikeus -  https://twitter.com/tapiomaatta , oikeus -  https://twitter.com/Viljamitz , teologia -  https://twitter.com/jmkorhonen , ilmastonmuutos, talous -  https://twitter.com/panuraatikainen , filosofia -  https://twitter.com/LeenaMalkki , terrorismi -  https://twitter.com/jahapaul a, sosiaalinen media -  https://twitter.com/aivelo , biologia Lähde: Tomas Sjöblom
 Anu von Lode Valkeajärven  viime vuonna valmistuneen opinnäytetyön  mukaan selvä enemmistö tutkijoista hyödyntää sosiaalista mediaa vähintään viikottain. Valkeajärven tekemän mielipidekyselyn mukaan tutkijat pitävät somen etuja selvästi haittoja suurempina.
 Myös yliopistot ja tutkimuslaitokset ovat somessa
 Twitterissä tuloksiaan esittelevät mielellään myös yliopistot ja erilaiset tutkimuslaitokset. Niin tekevät myös niiden johtajat, jotka saattavat ottaa kantaa esimerkiksi tiede- ja korkeakoulupolitiikkaan.
 Sjöblomin mukaan käytännössä kaikki yliopistot ja tutkimuslaitokset ovat Twitterissä, mutta niiden aktiivisuus vaihtelee. Sillä taas on tekemistä esimerkiksi viestintäosastojen suuruuden kanssa.
 Helsingin yliopistolla periaatteena on, että tiedeuutisia julkaistaan lähes joka päivä. Sjöblomin mukaan Helsingin yliopisto on Twitterin lisäksi näkyvästi esillä Facebookissa. Näistä Twitteriä käytetään enemmän tieteen ammattilllisessä ja asiantuntijamielessä., kun Facebookissa ollaan enemmän huvikseen.
 Sen sijaan esimerkiksi Instagramin osuus tieteen someviestinnässä on paljon vaatimattomampi.
 Youtube on oma lukunsa. Esimerkiksi suomenkielisillä hakusanoilla "tiede", "ilmastonmuutos" tai "avaruus" löytyy yhtä sun toista. Videoista moni vaikuttaa luotettavilta, mutta niitä on laidasta laitaan. Osa on sellaisia, joiden oikeellisuudesta ei kukaan mene takuuseen.
 Toisin on englanninkielisessä Youtubessa. Se on tieteestä kiinnostuneiden aarreaitta. Tässäkin joukossa on tietenkin myös sutta ja sekundaa. Paljon hyvää ja jännittävää löytyy esimerkiksi haulla "best science in Youtube", mutta kriittisyyttä ei kannata unohtaa.
 Twitterin maailmantähdet
 Englanninkielisen tiedetwitterin megatähdillä riittää satoja tuhansia, jopa miljoonia seuraajia. Yhdysvaltalaisella astrofyysikolla ja tieteen popularisoijalla  Neil deGrasse Tysonilla heitä on peräti yli 13 miljoonaa.
 Tv:stäkin tutut fyysikko  Brian Cox  ja biologi  Richard Dawkins  yltävät molemmat lähes kolmeen miljoonaan. Monille tuttuja ovat myös satoihin tuhansiin seuraajiin yltäneet  Michio Kaku  ja Tim Berners-Lee . Pohjoismaista huipun tuntumassa oli toissavuonna kuollut  Hans Rosling .
 Tutkijat, samoin kuin monet muutkin, voivat olla sosiaalisen median puolella tai sitä vastaan. Joidenkin mielestä kyse on vain ylimääräisestä hälystä, kun toiset uskovat somen voivan lisätä jopa heidän tutkimustensa siteerauksia.
 Sekin kannattaa muistaa, että tutkijat voivat toki ottaa somessa kantaa muihinkin kuin oman alansa asioihin.

Näitä tutkijoita kannattaa seurata Twitterissä - Tässä yksi listaus


Summary: Viljo Lähteenmäki muistaa höyrylaiva Kurun uhreja onnettomuuden 90-vuotispäivänä ja juhlii syntymäpäiväänsä 10 päivää myöhemmin.

27-vuotias  Viljo Lähteenmäki  oli syyskuussa 1929 astumassa laivaan Kurussa. Hän oli matkalla Poikeluksen kylästä Tampereelle vaimonsa  Helmin  kanssa. Vaimo odotti pariskunnan esikoista ja oli viimeisillään raskaana.
 Yhtäkkiä lapsi alkoi myllertää äitinsä mahassa. Helmi tunnusteli vointiaan ja totesi, ettei uskalla laivan kyytiin. Synnytys oli alkamassa.
 Viljon oli lähdettävä matkaan, sillä kaupungissa piti selvitettää pariskunnan tulevaisuudensuunnitelmiin liittyviä tärkeitä rakennusasioita. Tuleva isä hyvästeli vaimonsa ja nousi laivaan.
 Kun alus lipui pois näkyvistä, vauva lakkasi potkimasta.
 – Minä pelastin äidin ja itseni. Se on aivan ihmeellistä, mutta niin se meni, sanoo vanha mies pöytänsä ääressä nyt.
 Hän on  Viljo Lähteenmäki , isänsä mukaan nimetty, isättömänä syntynyt poika. Isä hukkui palatessaan Tampereelta yhdessä sisarensa ja veljensä kanssa. He matkustivat höyrylaiva Kurulla, joka vei syysmyrskyssä mukanaan Näsijärven pohjaan lähes 140 ihmistä.
 Sisarusten kuolinilmoitus julkaistiin Aamulehdessä kymmenen päivää myöhemmin. Samana päivänä Helmi synnytti pojan, jolle antoi nimen Viljo Mainio Muisto.
 Viljo Lähteenmäen ja hänen sisarustensa kuolinilmoitus julkaistiin Aamulehdessä kymmenen päivää onnettomuuden jälkeen.  Aamulehti 1929 / Kansalliskirjaston digiarkisto
 Äiti ja poika opettelivat elämää Poikeluksessa kahdestaan. Kohtalotovereita löytyi, sillä Kurun haaksirikko oli koskettanut paikkakunnalla monia. Erityisesti Lähteenmäen perheelle kolmen lapsen menettäminen oli ollut kova isku.
 Paikkakuntalaiset muistelivat kohtalokasta syysmyrskyä usein, ja Helmikin kertoi onnettomuudesta pojalleen.
 – Se oli ollut ihan kauhea paikka. Kyllä äiti siitä paljon puhui. Kurun haaksirikko on ollut tapetilla koko minun elämäni ajan, Viljo Lähteenmäki sanoo.
 Viljo Lähteenmäki täyttää 90 vuotta 10 päivää Kurun onnettomuuden vuosipäivän jälkeen. "Se on juhlan paikka." Anna Sirén / Yle
 Viljo Lähteenmäki astelee ikkunan ääreen. Koivujen takana välkkyy Näsijärvi, ja lehtien pudottua aukeaa esteetön näkymä suoraan paikkaan, jossa isän elämä päättyi.
 – Olen jotenkin tykännyt siitä, että joka aamu näen Näsijärven, mies pohtii.
 Jossain saman järven rannalla tasan 90 vuotta sitten vauva potki äitinsä mahassa tietämättä lainkaan, miten tärkeistä potkuista oli kyse.
 – Kyllä minä sitä olen ajatellut monet kerrat.
 "Järveltä kuului voimakas ja järkyttävä hätähuuto" – Tasan 90 vuotta sitten höyrylaiva Kuru vei Näsijärven pohjaan melkein 140 ihmistä

Viljo Lähteenmäki pelasti oman ja äitinsä hengen ennen syntymäänsä – Vauva potki mahassa niin, että äiti jäi Kuru-laivan kyydistä


Summary: Poliisi yritti pitää EU-eron kannattajat ja vastustajat erossa toisistaan. Pääministeriä uhataan oikeudella.

Tunteet ovat käyneet kuumina Lontoon keskustan kaduilla, kun sekä Britannian EU-eron kannattajat että vastustajat ovat osoittaneet tänään mieltään. Pääministerin virka-asunnon Downing Street 10:n lähistölle kokoontuneet  Boris Johnsonia  vastustavat mielenosoittajat syyttivät tätä demokratian heikentämisestä ja vaativat sopimuksettoman EU-eron estämistä.
 Pääministeri Boris Johnsonia vastustavat mielenosoittajat haukkuivat tätä muun muassa valehtelijaksi. Andy Rain / EPA
 Paikalle saapui myös pääministeri Johnsonin brexit-politiikan ja pikaisen EU-eron tukijoita, ja tunnelma kiristyi välillä yhteenotoiksi, kun eri mieltä olevat marssijat kohtasivat. Paikalla olleet poliisit pyrkivät parhaansa mukaan pitämään mielenosoittajaryhmät erossa toisistaan.
 Myös mielenosoitusta Lontoossa turvanneet poliisit saivat osansa paikalle kokoontuneiden ihmisten kiukusta. Kuvassa EU-eroa kannattava mielenosoittaja.  Andy Rain / EPA
 Konservatiivipuolueesta eronnut EU-eroa vastustava kansanedustaja  Anna Soubry  oli niin peloissaan kireän tilanteen vuoksi, että perui puheensa mielenosoituksessa,  uutisoi The Guardian -lehti . Työväenpuolueen kansanedustaja Diane Abbott puolestaan saatettiin puheensa jälkeen turvaan poliisisaattueessa.
 Pääministeri Johnsonin vastustajat syyttävät tätä vallankaappauksesta, koska tämä on päättänyt lähettää parlamentin pitkälle istuntotauolle ensi viikolla. Johnsonin tarkoituksena on ajaa Britannian EU-ero läpi istuntotauon aikana. Perjantaina oikeusistuin totesi Johnsonin toiminnan olevan lainmukaista.
 Pääministerin virka-asunnon lähistöllä marssineet mielenosoittajat vaativat Boris Johnsonin eroa ja demokratian kunnioittamista aihetunnisteella #StopTheCoup. Andy Rain / EPA
 Tällä viikolla parlamentti hyväksyi lakiesityksen lokakuun 31. päivänä uhkaavan sopimuksettoman EU-eron estämisestä ja hylkäsi pääministerin esityksen uusien vaalien järjestämisestä.
 Pääministeri Johnson on ilmaissut, ettei hän ole halukas noudattamaan parlamentin tahtoa ja pyytämään EU:lta Britannian eron lykkäämistä. Tämä puolestaan on saanut ryhmän parlamentaarikkoja uhkaamaan pääministeriä oikeustoimilla,  kertoo Britannian yleisradioyhtiö BBC .
 Lisää aiheesta:
 Brexit-kaaoksen positiivinen seuraus: Suoraa lähetystä parlamentista esittävä tv-kanava sai ennätysyleisön – "Kuin Big Brother -ohjelma"
 Britanniassa oikeuden ratkaisu: päätös parlamentin istuntotauosta on laillinen
 Britannian sopimuksettoman EU-eron pysäyttäminen etenee – parlamentin ylähuone hyväksyi brexit-lain
 Toimittajalta: Britannian oppositio ei lähde ennenaikaisiin vaaleihin sillä “pääministeriin ei voi luottaa” – ja syytöksissä on perää

Brexit-kantojen jakamat britit ottivat yhteen Lontoon keskustassa – EU-myönteinen kansanedustaja ei uskaltanut pitää puhetta


Summary: Keskusta valitsi uuden sukupolven johtajan, mutta vanhat aatteet, arvioi politiikan toimittaja Pekka Kinnunen.

Aluepolitiikka ratkaisi keskustan puheenjohtajan valinnan. Torniolainen  Katri Kulmuni  kukisti Tuusulan  Antti Kaikkosen .
 Keskustan tappio viime kevään eduskuntavaaleissa meni niin syvälle puolueväen sieluun, että puolueen linjan korjausliikkeestä tuli myös vahva paluu menneeseen.
 Kulmuni: Palvelut koko Suomeen
 Kulmuni korosti puheenjohtakampanjassaan lappilaisia juuriaan. Hän lupasi vahvistaa keskustan aluepolitiikkaa.
 Kulmunin mukaan jokaisen suomalaisen on saatava asua, missä hän haluaa. Yhteiskunnan tehtävä on järjestää kaikki palvelut koko Suomeen.
 Kulmuni kannattaa uutta liittoa julkisen ja yksityisen välillä.
 – Siinä valjastetaan yrittäjyys palvelemaan yhteiskuntaa ja mietitään rohkeasti, mitä kaikkia julkisia palveluita yrittäjät voivat toteuttaa. Ratkaisut on toteutettava ihmisen tarpeista ja alueiden paikallisista lähtökohdista käsin, Kulmuni linjaa.
 Kulmuni nostaa keskustan hallitusilmettä
 Tuore keskustajohtaja ei ole heti ottamassa käsiinsä puolueen raskainta ministerisalkkua eli  Mika Lintilä  (kesk.) saa toistaiseksi jatkaa valtiovarainministerinä.
 Keskustalla on perinteitä siitä, että puheenjohtajaa ei ole sidottu valtiovarainministeriön liekaan.  Ahti Pekkalasta  (kesk.) tuli 1980-luvulla pitkäaikainen valtiovarainministeri, kun keskustaa silloin vetänyt  Paavo Väyrynen  halusi johtaa ulkoministeriötä.
 Antti Rinteen  (sd.) viiden puolueen hallitus kokoontuu runsaan viikon kuluttua ensimmäiseen budjettiriiheensä. Moni asia jäi hallitusneuvotteluissa ja hallitusohjelmassa roikkumaan ilmaan.
 Kulmuni ja Rinne aloittivat kaksinpelin
 Kulmuni viestitti  twitterissä  olleensa heti valintansa jälkeen yhteydessä pääministeri Rinteeseen.
 – Hyvä keskustelu lähiajan poliittisista asioista. Uudella punamullalla on paljon yhteistä tehtävää tasa-arvoisemman Suomen, alueiden ja työllisyyden parantamisessa. Yhteinen tehtävä jatkuu, Kulmuni totesi.
 Keskusta oli tyytyväinen hallitusohjelman sisältöön. Rinne halusi keskustan hallitukseen ja oli valmis joustamaan monissa keskustalle tärkeissä ohjelmakysymyksissä.
 Kulmunista tuli nuorin puoluejohtaja
 Keskusta kävi hallitusneuvottelut  Juha Sipilän  ja eduskuntaryhmän silloisen puheenjohtajan Antti Kaikkosen johdolla. Mika Lintilä on vetänyt kesän ajan keskustan ministeriryhmää.
 Keskusta marssii hallituksen budjettiriiheen nyt uusin voimin. Elinkeinoministeri Katri Kulmuni johtaa keskustan ministeriryhmää ja osallistuu hallituksen johtoviisikon kokouksiin.
 Kulmunilla on puoluejohtajana näytön paikka. Keskustan kannatus on vajonnut alle 12 prosentin ja kuntavaaleihin on aikaa enää rapiat puolitoista vuotta.
 Keskustan nuorennusleikkaus oli perusteellinen. Kulmunista tuli eduskuntapuolueiden nuorin puheenjohtaja. Puoluekokouksen aattona 32 vuotta täyttänyt Kulmuni on muutaman kuukauden nuorempi kuin vasemmistoliiton  Li Andersson .
 Vihreiden  Maria Ohisalo , 34, täydentää nuorten naisten esiinmarssia hallituksen johtoryhmässä.

Analyysi: Katri Kulmuni keskustan johdossa tuo säpinää Rinteen hallitukseen


Summary: Todd Phillipsin ohjaama synkkä elokuva kertoo Batmanin pahimman vihollisen tarinan.

Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinto on myönnetty Batman-sarjakuvista tutusta Jokerista kertovalle elokuvalle. Kultaisella leijonalla palkittu  Joker  on  Todd Phillipsin  ohjaama.
 Synkäksi kuvailtu elokuva kertoo sarjakuvahistorian tunnetuimman pahiksen, Batmanin pahimman vihamiehen Jokerin tarinan.
 Nimiroolissa elokuvassa nähdään  Joaquin Phoenix , jonka roolisuoritus on kerännyt runsaasti kiitosta.
 Suomen ensi-iltansa  Joker  saa lokakuun 4. päivä.
 Yhdysvaltalaisohjaaja Todd Phillips (vas.) ja näyttelijä Joaquin Phoenix vastaanottivat Venetsian elokuvajuhlien pääpalkinnon elokuvallaan 'Joker' Lidon saarella 7. syyskuuta.  Alberto Pizzoli / AFP
 Lisää aiheesta:
 Joaquin Phoenixin Jokeri on hyvin sairas mies: Roolityö on saanut lähes yksimielistä kiitosta

Jokeri palkittiin Venetsian elokuvajuhlien parhaana elokuvana – Kultainen leijona sarjakuvapahiksesta kertovalle elokuvalle


Summary: Tutkimuksen kohteena on myös presidentti Trumpin lakimies Rudy Giuliani.

Kolme Yhdysvaltain edustajainhuoneen komiteaa on aloittanut laajan tutkimuksen, joka kohdistuu presidentti  Donald Trumpiin , hänen henkilökohtaiseen lakimieheensä  Rudy Giulianiin  ja eräisiin muihin henkilöihin.
 Heidän epäillään painostaneen Ukrainan hallitusta toimiin, jotka edesauttaisivat Trumpin uudelleenvalintaa presidentiksi.
 Komiteat ovat lähettäneet Valkoiseen taloon ja USA:n ulkoministeriöön kirjelmän, jossa vaaditaan eräitä asiakirjoja. Niiden uskotaan paljastavan Trumpin ja Giulianin pyrkimyksen "manipuloida Ukrainan oikeusjärjestelmää".
 Muutama viikko sitten Giulianin kerrotaan painostaneen Ukrainan uuden presidentin edustajia aloittamaan tutkimuksen, yrittivätkö Ukrainan viranomaiset haitata Trumpin vuoden 2016 vaalikampanjaa.
 Samalla Giulianin sanotaan vaatineen tutkimusta, onko tällä hetkellä demokraattipuolueen vahvin presidenttiehdokas  Joe Biden  yrittänyt vaikuttaa poikansa  Hunter Bidenin  liiketoimiin Ukrainassa.
 Demokraattijohtoisen edustajainhuoneen komiteat epäilevät, että Trump ja Giuliani ovat laittomalla tavalla painostaneet Ukrainaa aloittamaan tutkimuksia. Komiteat toteavat myös, että Trumpin hallinto on uhannut perua 250 miljoonan dollarin avustuksen, jonka kongressi on luvannut Ukrainalle.
 Asiasta kertoo muiden muassa  uutiskanava CNBC . Valkoinen talo, Giuliani ja Bidenin kampanja eivät ole toistaiseksi kommentoineet asiaa.

Edustajainhuoneen komiteat tutkivat: Yrittikö Trump painostaa Ukrainan tukemaan uudelleen valintaansa?


Summary: Arkkitehtiopiskelijoiden mielestä kaupunkiarkkitehtuurista pitäisi keskustella avoimemmin, jotta rakennuksia ei tarvitsisi haukkua silloin, kun ne ovat jo pystyssä.

Se näkyy Oodin terassilta. Se näkyy Vuosaarenhuipulta, kuten myös mereltä Tallinnan-laivan kannelta.
 Helsingin Pasilaan kovaa vauhtia valmistuva Tripla on muuttanut Helsingin kaupunkikuvaa monesta eri suunnasta.
 Monia vuosia samana pysynyt, klassinen helsinkiläismaisema on päivittynyt.
 Triplan massiivinen olemus onkin puhuttanut. Kokonsa, mutta myös ulkomuotonsa takia.
 Osa on nähnyt jyhkeässä suorakulmaisuudessa ja laatikkomaisuudessa jotain tuttua.
 Sosiaalisen median  keskusteluissa  Triplan laatikoita on verrattu enemmän tai vähemmän vitsikkäästi betoniarkkitehtuuriin, jota 1970-luvulla suosittiin esimerkiksi Itä-Berliinissä, nyt jo kuopatussa Neuvostoliitossa ja Kouvolassa.
 Toki on todettava, että Triplalle  on löytynyt  myös ymmärtäjiä. Sen suurkaupunkimaisuutta on kehuttu.
 Keskustelu on arkkitehti  Kalle Soinin  mieleen. Soini on Triplan suunnittelujohtaja.
 Hänen mukaansa on hyvä, että kokonaisuus herättää ajatuksia – olivatpa ne puolesta tai vastaan. Huonompi juttu olisi, jos kenelläkään ei olisi Triplasta mitään sanottavaa, Soini toteaa.
 Esimerkiksi Oodin terassilta avautuu näkymä Triplaan. Antti Kolppo / Yle
 Itä-Pasila on betonirakentamisen mallialue
 Triplasta voisi sanoa, että ainakin se sointuu ympäristöönsä.
 1970-luvulla rakennettua Itä-Pasilaa tultiin kertoman mukaan aikoinaan ihastelemaan entisestä DDR:stä asti. Itä-Pasilan elementtitalot kun olivat itäsaksalaisten mielestä niin hyvin tehty esimerkki harmaasta betonirakentamisesta.
 Soinin mukaan mallia idästä ei kuitenkaan ole otettu. Hän on ollut mukana Triplan suunnittelussa alusta lähtien.
 – Tässä on niin suuresta hankkeesta kyse, että ratkaisut vaativat selkeää otetta ja linjaa. Aikoinaan suunnittelu- ja toteutuskilpailun vaatimuksissakin oli, että Triplan on otettava sijaintinsa haltuun omalla tyylillään, Soini sanoo.
 Hän muistuttaa, että Pasilalle on kaavailtu roolia kaupungin toisena keskustana.
 – Jotta se olisi hahmotettavissa myös kauempaa, korkeampi rakentaminen on luonnollista.
 Triplan vaiheet Arkkitehdit Soini & Horto muodostivat yhdessä hollantilaisen Office for Metropolitan Architecture (OMA) -toimiston ja rakennusyhtiö YIT:n kanssa kilpailutiimin, jolla he osallistuivat Pasilan keskustakorttelin suunnittelu- ja toteutuskilpailuun. Kolmikon ehdotus oli loppusuoralla ainoa, ja tuli valituksi vuonna 2013. Maailmallakin mainetta niittänyt OMA-arkkitehtitoimisto jäi pois Triplan toteutusvaiheesta. Kalle Soini on hankkeen suunnittelujohtaja, joka vastaa kokonaisuudesta, mutta koska Tripla nousee osissa, on projektissa ollut mukana useita muitakin suunnittelijoita. Triplan rakennustyöt alkoivat vuonna 2015 ja vanha asemarakennus purettiin 2017. Kauppakeskus ja Pasilan uusi asema avautuvat käyttöön tänä syksynä, lokakuun 17. päivänä. Triplan vaiheittainen valmistuminen jatkuu vielä vuoden 2020 puolelle.
 Eikä Tripla muutenkaan ole mikä tahansa rakennusprojekti: valmistuessaan se vastaa kooltaan kymmentä eduskuntataloa.
 On kauppakeskusta, asuntoja, toimistoja, hotelli ja juna-asema. Näiden yhdistäminen saman kokonaisuuden alle on vaatinut Soinin mukaan paljon tutkimustyötä ja asiantuntijoiden kuulemista.
 Triplassa koiratkin on kuulemma otettu suunnittelussa huomioon.
 Arkkitehti Kalle Soini on Triplan suunnittelujohtaja, joka vastaa kokonaisuudesta. Hanke kuitenkin työllistää lukuisia muitakin suunnittelijoita. Antti Kolppo / Yle
 Ovatko laatikot myös tulevaisuutta?
 Aalto-yliopiston arkkitehtiopiskelijat  Ella Müller ,  Stella Vahteristo  ja  Mikael Tómasson  katselevat Triplaa keskustakirjasto Oodin terassilta.
 Tripla on ollut puheenaihe myös opiskelijoiden keskuudessa.
 – Onhan se vaikuttava ja täyttää valtavan kokonaisen tyhjän kohdan kaupunkia, Vahteristo sanoo.
 – Tripla hallitsee kaupunkikuvaa, mitä suunnittelukilpailussakin sen luvattiin tekevän. En kuitenkaan tiedä, onko se positiivinen asia, että tuolla on tuollainen betoninen digiboksi, toteaa puolestaan Tómasson.
 Hänelle Tripla edustaa eteenpäin pyrkivää, kansainvälistä modernismia.
 – Sellaista, jota näkyy oikeastaan kaikkialla, kun puhutaan ison rahan rakentamisesta, Tómasson lisää.
 Müller muistuttaa, että he arvioivat nyt keskeneräistä kohdetta ja vieläpä ulkopuolelta.
 – Voi olla, että Tripla on oikein toimiva ja todennäköisesti kaikki osapuolet ovat tehneet parhaansa nykyisten käytäntöjen puitteissa, hän sanoo.
 Stella Vahteristo, Mikael Tómasson ja Ella Müller opiskelevat arkkitehdeiksi Aalto-yliopistossa. Koska Helsingissä rakennetaan parhaillaan ahkerasti, on kolmikolle riittänyt alan töitä koulun ohelle. Antti Kolppo / Yle
 Tripla ei ole ainoa, jota on moitittu laatikkomaisuudesta. Esimerkiksi Facebookin Arkkitehtuurikapina - ei enää rumia laatikoita -nimisessä ryhmässä aiheesta keskustellaan aktiivisesti.
 Opiskelijat ovat alan tulevaisuus. Mitä he ajattelevat laatikoista?
 Müller arvelee, että laatikoita nähdään jatkossakin, sillä niitä on kaikista halvinta tehdä. Se ei kuitenkaan ole sitä, mitä Müller itse haluaisi tehdä.
 Hän sanoo, ettei olisi voinut suunnitella Triplaa.
 – Kaavoitus ja mittakaava sanelevat niin paljon lopputulosta, että en olisi voinut niiden puitteissa suunnitella sellaista, mitä olisin halunnut.
 Tómassonia harmittaa, että usein "huonosta" suunnittelusta syytetään arkkitehtiä. Arkkitehdin kädet voivat olla kovin sidotut sen suhteen, mitä on mahdollista tehdä tai sitten alkuperäissuunnitelmasta karsitaan kaikki ylimääräinen.
 – Arkkitehdit joutuvat olemaan syntipukkeja, vaikka halpuutuskierrokset tulevat yleensä rakennuttajan toimesta tai sitten kaupunki kaavoittaa tietyt reunaehdot, Tómasson sanoo.
 Myös Soini tunnistaa ilmiön. Tosin Triplassa karsintaa ei ole jouduttu juuri tekemään, hän sanoo ja lisää, että oikeastaan asia on ollut päinvastoin.
 Soinin mukaan hanke on mahdollistanut jopa tuotekehittelyä, mikä näkyy esimerkiksi boksi-ikkunoissa ja julkisivussa, alareunan kolmiulotteisissa elementeissä.
 Triplan julkisivua koristavat kolmiulotteiset elementit. Antti Lähteenmäki / Yle
 Kalle Soini kertoo, että Triplan ikkunat ovat itse asiassa kaksi kertaa suuremmat kuin ruutuikkunat yleensä. Tämä ei kuitenkaan paljastu kauempaa katsottuna. Antti Kolppo / Yle
 "Se, mitä rakennetaan, kuvastaa yhteiskunnan arvoja"
 Yksi kestopuheenaiheista on, miksi kaupunkeihin ei voida rakentaa vanhannäköisiä, mutta uusia rakennuksia. Vantaan idyllisenä pidetty Kartanonkoski on harvoja esimerkkejä tällaisesta.
 Kriitikko ja Arkkitehti-lehden entinen päätoimittaja  Jorma Mukala  vertaa tilannetta siihen, että säveltäjältä kysyttäisiin, miksei hän sävellä kuin Mozart.
 – Disneylandiin on rakennettu Venetsia ja Kiinassa on kopioitu kokonaisia kaupunkeja suoraan Euroopasta. Eurooppalaisessa kulttuurissa alkuperäistä kuitenkin arvostetaan – sen ajatellaan olevan aitoa ja arvokkaampaa kuin kopio, Mukala sanoo.
 Opiskelijakolmikko ei suhtaudu asiaan yhtä jyrkästi. Heidän mukaansa paljon on kiinni siitä, mitä tilataan tai mihin riittävät rahat ja tahto.
 Esimerkiksi Katajanokalle Helsingin kaupunkisuunnitteluvirasto ei antanut lupaa rakentaa uutta, mutta jugend-henkeä huokuvaa taloa ( HS 14.02.2018 ).
 Müller sanoo, että hän olisi todella innoissaan, jos joku tilaisi häneltä jugend-talon ja antaisi käyttöön samat käsityötaidot ja materiaalit, joita on Helsingin säilyneissä jugend-rakennuksissa käytetty. Toki tehtävä vaatisi melkoista perehtymistä alkuun.
 Toisaalta voi ajatella, että arkkitehtuurin tehtävä on ilmentää kulloistakin aikaa ja elämäntapaa.
 – Se, mitä rakennetaan, kuvastaa yhteiskunnan arvoja. Ja arvomme ovat nyt tällaiset, toteaa Müller.
 Vahteristo ei suunnittelisi kertaustyylistä, eli vanhaa tyyliä jäljittelevää, rakennusta ollenkaan. Se ei ole hänen mielestään enää rakennustaidetta.
 – Pyrkisin ottamaan ne piirteet ja ominaisuudet, jotka ovat rakastettuja ja tuovat tunteen viihtyisästä ja kodikkuudesta. Haluaisin kuitenkin löytää uuden kielen ja muodon, en palauttaa samanlaista tyyliä, Vahteristo kuvaa.
 Ihmisten arkkitehtuuritietous on heikkoa
 Se, mitä Tómasson, Vahteristo ja Müller todella kaipaavat, on nykyistä avoimempi keskustelu kaupunkiin syntyvästä arkkitehtuurista – ja toiveena on etenkin, että keskustelua käytäisiin ajoissa.
 – On surkuhupaisaa, että rakennus on jo pystyssä, kun vasta huudellaan sen näyttävän rumalta. Päätökset näin isoissa hankkeissa tehdään kuitenkin vuosia aiemmin, Müller sanoo.
 Hän nostaa esimerkiksi Helsingin Taka-Töölöön kaavaillun  Helsinki Garden -areenahankkeen . Nyt siihen voisi vielä mahdollisesti puuttua.
 Tosin kolmikon mukaan moni iso hanke ikään kuin "hiljaisesti livautetaan kaupunkikuvaan".
 – Tärkeää olisi sekin, jos suunnittelukilpailuissa ei aina vaadittaisi sitä, että voittajan pitäisi pystyä myös rakentamaan suunnitelmansa. Silloin osaa voisivat ottaa opiskelijat, luovat arkkitehtitoimistot ja muut, joilla ei ole tarpeeksi hyviä kytköksiä isoihin rakennusyhtiöihin, Tómasson sanoo.
 Tómassonin mukaan ongelma on myös se, että suomalaiset eivät välttämättä edes ymmärrä arkkitehtuuria, koska peruskoulussa sitä ei liiemmin opeteta.
 Lisäksi arkkitehdit itse saattavat olla huonoja puhumaan arkkitehtuurista kansankielisesti tai sitten he eivät edes halua tehdä sitä.
 Ekologisuutta kestävyyden kautta
 Vuonna 1990 rakennettu Pasilan vanha asema ei ehtinyt nähdä 30-vuotispäiväänsäkään, kun se sai jo lähteä Triplan tieltä. Lännestä oli purettu vuosikymmeniä aiemmin työväestön puutaloalue.
 Suunnittelujohtaja Kalle Soini sanoo, että Triplan on kestettävä 100 vuotta. Se on velvoite. Tiettyjen osien ikäarvio on 200 vuotta.

 Kestääkö nykyarkkitehtuuri aikaa?
 Jorma Mukala uskoo, että kunkin aikakauden kiinnostavimmat rakennukset pitävät kyllä pintansa, vaikka maku ajan saatossa muuttuisikin. Hän nostaa esimerkeiksi Oodin, Kiasman ja Finlandia-talon.
 Tosin vau-arkkitehtuuri, jota juuri Oodi edustaa, on suomalaisittain harvinaista herkkua ja Mukalan mukaan jäämässä taakse. Nyt nousussa on ekologisuus.
 Alan opetuksessa ekologisuuden huomioiminen näkyy kuitenkin vielä vaihtelevasti, Vahteristo, Tómasson ja Müller sanovat.
 Tómassonin mukaan aiheeseen suhtaudutaan yliopistolla "skitsofreenisesti".
 – Välillä ekologisuudesta ollaan todella tarkkoja, mutta seuraavassa hetkessä saatetaan antaa tehtäväksi suunnitella iso työ kokonaan betonista, jonka hiilidioksidipäästöt ovat valtavia, hän kertoo.
 Vaikka aihe on tärkeä, Vahteriston ja Müllerin mukaan siihen perehtyminen jää jokaisen omalle vastuulle.
 Esimerkiksi Müller näkee, että tulevaisuus on korjausrakentamisessa – eli että uutta ei tarvitsisi rakentaa ollenkaan.
 Kun ylipäätään puhutaan arkkitehtuurin kestävyydestä, Tómasson pitää estetiikkaa olennaisena. Rumien rakennusten kohdalla purkuvimma iskee todennäköisemmin.
 – Olisikin tärkeää, että me arkkitehteinä suunnittelisimme rakennuksia, jotka säilyisivät tyylikkäinä ja hyvännäköisinä monta kymmentä vuotta, Tómasson sanoo.
 – Sekä hyväkuntoisina, huollettavina ja uudistettavina, lisää Vahteristo.
 Suunnittelujohtaja Kalle Soinin mukaan Triplan idea on, että se näyttää hieman erilaiselta eri etäisyyksistä katsottuna. Mitä lähemmäs tullaan, sitä enemmän paljastuu, Soini sanoo. Antti Kolppo / Yle
 Ja Pasilasta vielä.
 Triplahan on vasta alkua. Se eteen Pasilansillan eteläpuolelle on nimittäin suunniteltu  tornitaloalue . Yhdeksästä tornista korkeimman on tarkoitus huidella 180 metrissä.
 Tämä, jos mikä, tulee muuttamaan kaupunkikuvaa.
 Voit keskustella aiheesta tämän jutun alla maanantaina 9.9.2019 kello 22 saakka.
 Lue lisää:
 Miljardin euron haaste – arkkitehti Kalle Soinin vastuulla on Pasilan Tripla

Pasilan Triplan järkälemäiset laatikot päivittivät Helsingin kaupunkikuvaa pysyvästi – näkyä verrattu Itä-Berliiniin ja "Kouvostoliittoon"


Summary: 2,5 senttimetrin levyisellä liinalla kävely korkeuksissa vaatii rohketta ja kovaa kuntoa.

Lappeenrannan keskustaan on kasaantunut valtava määrä ihmisiä, joiden kaikkien katse on ylös. 20 metrin korkeudessa kulkee 60 metriä pitkä ja 2,5 senttimetriä leveä liina, jonka toinen pää on kuusikerroksisen talon katolla ja toinen yhtä korkealla Lappeen Marian kirkon tornissa.
 Ruokolahtelainen  Kalle Leskelä  on lähtenyt tasaisin askelin kävelemään liinaa pitkin kellotornista kohti kerrostaloa. Äkkiä hän horjahtaa ja tipahtaa turvaköyden varaan. Kansa kohahtaa.
 – Ei tässä ole tarkoitus säikytellä ihmisiä. On sillä horjahtamisella katsojiin kuitenkin sellainen vaikutus, että katsojia jännittää enemmän kuin liinan päällä kävelijää, naurahtaa lappeenrantalainen lajin harrastaja  Markus Kiuru .
 Taivas on pilvetön. Sää on tuulinen, mutta se ei tunnu näitä huimapäitä haittaavan.
 Lappeen Marian kirkon tornista alkaa 60 metrin matka ilmojen halki. Mikko Savolainen / Yle
 Kalle Leskelä kipuaa takaisin liinalle ja jatkaa matkaansa korkeuksissa. Leskelä on alansa huippuja, sillä kuukausi sitten hän teki lajin Suomen ennätyksen. Hän käveli liinalla 100 metriä tipahtamatta kertaakaan turvavaljaan varaan.
 Tasapainokeppiäkään Leskelä ei käytä, sillä tasapaino etsitään omien käsien avulla. Putoamisen tai horjahtamisen vaara on monta kertaa.
 – Helpottaa kun katsoo vain liinaa. Katse kannattaa tällaisilla pitemmillä matkoilla pitää sellaiset viitisen metriä eteenpäin, kertoo Markus Kiuru.

 Vaikka tuuli heiluttaa kävelijää, suhtautuu Markus Kiuru tuuleen tyynesti. Hän kertoo, että jatkuva tuuli ei tasapainoilua niinkään haittaa. Enemmän on harmia, jos tuulee ja sitten äkkiä tyyntyy. Tällöin liina heilahtaa äkkiä ja saattaa aiheuttaa hankaluuksia.
 – Kaikkeen pitää vaan yrittää reagoida mahdollisimman nopeasti, sanoo Marku Kiuru.
 Jos liinalla kävelijä horjahtaa, tipahtaa hän turvavaljaan varaan puolitoista metriä alas. Turvavaljaat ovat niin jämerät, että loukkaantumisen vaaraa ei ole. Tosin kävelijä jää silloin roikkumaan 18,5 metrin korkeuteen.
 Markus Kiuru on tässä lajissa täysin itseoppinut. Mikko Savolainen / Yle
 Laji on nimeltään highlining. Siinä liinan päällä kävellään mahdollisimman korkealla ja mahdollisimman pitkä matka. Perinteisestä nuorallakävelystä laji eroaa muun muassa siinä, että nuora ei jousta, mutta tässä lajissa käytettävä nailonliina joustaa.
 Liinan joustamattomuus tekee lajista raskaan. Useita kymmeniä, jopa satoja metrejä pitkä liina painaa niin paljon, että jo sen päälle astuminen vaatii voimia.
 Kaikki horjahtamiset eivät johdu vain tuulesta. Mikko Savolainen / Yle
 Käveleminen korkeuksissa ei ole vain hauskanpitoa ja itsensä haastamista, vaan Markus Kiurun mukaan kovaa urheilua.
 – Siinä pitää hallita mieltä ja kehoa, vaikka liina kuinka heiluisi. Markus Kiuru taiteilee 20 metrin korkeudessa
 Maasta kuuluu kirkunaa ja valtava kohahdus, kun korkeuksissa oleva Kalle Leskelä tipahtaa nuoralta alas ja jää turvavaljaisiin roikkumaan.
 Tuuli ei tällä kertaa olekaan syy horjahtamiseen, vaan nyt alkaa paljastua jutun idea. Laji on ennen kaikkea yleisön viihdyttämistä, kuten perinteisen sirkustaiteenkin tarkoitus on.
 – Kalle horjahtaa sieltä tarkoituksella. Tämä on freestyleä, jossa tehdään temppuja.
 Välillä Kalle Leskelä istahtaa liinalle ja heiluu siinä kuin kiikussa konsanaan. Kohta hän hyppää ikään kuin hyppytornista alas ja jää roikkumaan valjaisiin.
 Markus Kiurun naamalta ei pelko näy. Mikko Savolainen / Yle
 Markus Kiuru innostui liinalla kävelystä viitisen vuotta sitten. Ensin hän viritti liinan puiden väliin matalalle ja alkoi vain treenata. Parin vuoden jälkeen taitoa alkoi olla jo niin paljon, että oli aika kohota korkeuksiin.
 Kiuru ei koskaan ole ollut sirkuskoulussa, josta into tähän lajiin olisi tullut. Sen sijaan hän on harrastanut muun muassa telinevoimistelua, kalliokiipeilyä ja kilpauintia.
 – Niissä tasapaino ja kehonhallinta ovat kehittyneet.
 Perustaidot oppii treenaamalla.
 – Kokeilee vaan pitempiä liinoja, niin siitä se taito kehittyy.
 Turvavaljaat laitetaan ylle ennen lähtöä. Mikko Savolainen / Yle
 Markus Kiuru on itsekin tuttu näky julkisilla paikoilla Lappeenrannassa. Usein hän virittää treeniliinat Lappeenrannan Linnoituksen isoihin puihin tai sataman tuntumaan metrin tai kahden korkeuteen.
 Kotona hänellä on 100 metriä pitkä liina.
 – Se kulkee yhdeksän metrin korkeudessa Saimaan yllä. Siinä pääsee harjoittelemaan jopa neljä kertaa viikossa.
 Yhdessä ystävänsä Kalle Leskelän kanssa miehet kävivät viime talvena Norjan vuonoilla. Siellä kansainvälisessä tapahtumassa liinan pituus oli 500 metriä ja pudotusta alas useita satoja metrejä.
 – Siinä oli kunnon vuoristomaiset. Oli kyllä huikea kokemus, sanoo Kiuru.
 Kiurun mukaan on lopulta ihan sama, onko pudotus 20 metriä vai 200 metriä. Korkeuteen tottuu, kun liinalla kävelyä tekee tarpeeksi kauan.
 – Alkuun vei kyllä aikaa, ennen kuin pelko katosi. Rupesi pelottamaan heti, kun meni liinan päälle, sanoo Markus Kiuru.
 20 metrin korkeuteen kuulemma tottuu.  Sirkka Haverinen/Yle

Huikea ilmakävelijä sai kaupunkilaiset kirkumaan: "On lopulta ihan sama, onko pudotusta 20 vai 200 metriä" – katso video