Summary: Kulttuurivieras Vilma Ilmatar Sippola käy ilmastomarsseilla, kehottaa kaikkia äänestämään ja tekee intohimoisesti teatteria.

Huippusuositun  M/S Romantic  -sarjan kolmannessa jaksossa seurataan varsinaista perheidylliä. 15-vuotias Annika Viita on juuri osallistunut laivan leikkimieliseen kykykilpailuun tanssahtelemalla eksoottisesti  Jenni Vartiaisen  musiikin tahtiin, mutta voitto menee harmittavasti sivu suun. Ruokapöydässä Annika on kiukkuinen ja turhautunut, mikä purkautuu kipakkana sanailuna.
 – Annat sä nyt mun VITTU hetken olla! tummanpunaiseen huppariin ja verkkosukkahousuihin pukeutunut Annika raivoaa äidilleen, samalla kun muita pöydässäolijoita nolottaa ja ehkä hieman ärsyttääkin: taasko toi meuhkaa.
 Vilma Ilmatar Sippolan  tulkitsema Annika on lapsuutensa hetki sitten ohittanut, aikuisuutta haparoiden lähestyvä teini-ikäinen  par excellence : herkkä ja monitahoinen, toisinaan epälooginen ja raivostuttavakin persoona, jonka mielentilat ailahtelevat nanosekunnissa toisesta äärilaidasta toiseen.
 – On kiinnostavaa näytellä teiniä, joka ei ole lukinnut tunteitaan, vaan näyttää ne avoimesti. Tosin välillä ajattelin Vilmana, että Annika hei, apua, älä nyt noin tee, toi on ihan kauheeta, Sippola nauraa.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Aatteen paloa
 Pitkänhuiskea ja vilkkaasti elehtivä Sippola on ennen  M/S Romanticia  ehtinyt jo näyttelemään muun muassa  Ihan sama  -nuortensarjassa (2014) sekä  Antti J. Jokisen   Pahan kukat  -elokuvassa (2016).
 M/S Romanticin  suosio suuren yleisön keskuudessa on yllättänyt Sippolan, ainakin jossakin määrin.
 – On ollut hämmentävää, että ihmiset ovat tunnistaneet minut kadulla. On tultu sanomaan, että hei, olen nähnyt sut laivalla. Ensin olen ollut että mitä ihmettä ja vasta sitten tajunnut, mistä on kyse.  M/S Romantic  on siisti juttu, koska siinä on tekemisen intoa, kuten  Jani Volasen  ja  Tommi Korpelan  muissakin produktioissa, Sippola sanoo.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Sippola viljelee mielellään sanapareja "taiteen palo" ja "aatteen palo", koska niillä on hänelle ja hänen omalle kuplalleen merkitystä. Sippola tulee taiteilijaperheestä ja teatterimaailma on tullut hänelle tutuksi jo pikkulapsesta lähtien. Teatteriharrastuksen hän aloitti kuusi vuotiaana.
 – Minulle aatteen palo merkitsee sitä, että uskaltaa nousta barrikadeille, ei pelkää muodostaa mielipidettä ja sanoa sitä ääneen. Minulle se konkretisoituu teatterilavalla, tällä hetkellä Laajasalon opistossa näyttelemistä opiskeleva Sippola julistaa.
 Ennen Laajasaloa Sippola kävi Kallion ilmaisutaidon erityislukion ja hän on ollut viisi vuotta mukana myös Q-teatterin Nuorten teatterissa. Vapun tienoilla teatterilaisilla on tapana hoilottaa kovaan ääneen taistolaislauluja.
 – Minusta on tärkeää olla poliittinen. Toivon, että voisin kokea yhteiskuntajärjestelmän, jossa tasa-arvo todella toteutuu. Ihmishistoriassa sellaista ei ole vielä toistaiseksi nähty.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Tieto lisää tuskaa
 Tulevissa eduskuntavaaleissa Sippola luonnollisestikin äänestää ja houkuttelee muitakin tekemään samoin. Haastattelupäivänä hän oli lukenut kolumnin jossa painotettiin, ettei demokraattinen järjestelmä toimi, koska mikään ei kuitenkaan muutu.
 – Koko juttu alkoi harmittaa. Olen tulevaisuuden suhteen toiveikas. Uskon, että näiden vaalien jälkeen on mahdollista, että asiat muuttuvat, ja että meillä olisi sellainen eduskunta, joka oikeasti tajuaa, että nyt pitää toimia. Toivoisin, ettei tähdättäisi jatkuvaan kasvuun eikä siihen, että rikkaat tulisivat koko ajan rikkaammiksi.
 Sippolan mielestä äänestysikärajan voisi huoletta laskea kuuteentoista.
 – Varmaan se tosin laskisi kokonaisäänestysprosenttia: omat kaverini kyllä äänestäisivät, mutta epäilen, että moni vähemmän valveutunut nuori jättäisi äänestämättä. Ymmärrän mistä äänestämättömyys johtuu: ihmiset eivät halua olla tietoisia asioista, jotka ovat pielessä, koska tieto lisää tuskaa.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Tieto on lisännyt tuskaa myös Sippolan kohdalla ja viime viikon perjantaina hän osallistui tuhansien muiden opiskelijoiden ja koululaisten vanavedessä nuorten ilmastomarssiin.
 – Rakastan sitä tunnetta, kun voi yhdessä huutaa yhteisen asian puolesta, se on voimauttavaa. Oli myös jotenkin huvittavaa, että kun marssimme pankin ohitse, ihmiset vilkuttelivat meille että hei, täällä me jatketaan tätä markkinatalouttamme, mutta marssikaa te vaan siellä kadulla.
 Nuorten ilmastomarssien kohdalla on puhuttu sukupolvikokemuksesta ja samalla ehkä myös syyllistetty edellisiä sukupolvia, jotka ovat lennelleet huolettomasti taivaankantta pitkin ja tuhlanneet holtittomasti maapallon luonnonvaroja. Kun Sippolalta kysyy edellisten sukupolvien vastuusta maapallon nykytilasta, hän aprikoi ja huokaa syvään.
 – Myös edelliset sukupolvet ovat yrittäneet tehdä asioita oikein, mutta sanoja on ollut enemmän kuin tekoja. Ihminen on loppujen lopuksi eläin, joka ei pysty katsomaan omaa nenäänsä pidemmälle. Pelkään pahoin, että oma sukupolvenikin päätyy tällaiseen mielentilaan, kun asuntolainat ja perhe painavat päälle. Ymmärrän kyllä, että oma koti ja oma pieni maailma tuntuvat siltä kaikkein läheisimmältä asialta. Niitä on myös helppoa ja turvallista hahmottaa.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Elitistinen teatterimaailma
 Viime vuonna Vilma Ilmatar Sippola osallistui nuorten Murros-teatterifestivaalille Tampereella. Siellä hän loi ystäviensä kanssa kymmenen kohdan manifestin, jonka teeseistä yksi kuuluu, että teatterin on tultava lähemmäksi ihmistä.
 – Teatterimaailma ei saisi olla liian korkeakulttuurinen, eikä siellä saisi kaupata seitsemän euron graavilohileipiä, tuollainen on ärsyttävää, Sippola paumauttaa.
 Hänen mielestään kotimaista teatteria vaivaa ainakin jossain määrin elitismi.
 – On harmillisen yleistä, että teatteri on läheinen yli nelikymppisille, keskiluokkaisille kulttuurinharrastajille ja alan ammattilaisille. Teatteriesitysten pitäisi olla lähempänä ihmisten arkea, samaan tapaan kuin vaikka bändien keikat baareissa.
 Sippolan omana toiveena on antaa ääni sellaisille ihmisille, jotka syystä tai toisesta ovat jääneet paitsioon.
 – Mietin, olisiko minulla oikeutta mennä tekemään teatteria esimerkiksi saamelaisten pariin? Olisiko se jotenkin liian arroganttia?
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Anteeksipyytelevä nainen
 Vilma Ilmatar Sippola on pohtinut usein naisen roolia muuttuvassa suomalaisessa yhteiskunnassa: kärjistetyimmillän naisen pitää edelleen esittää ihanaa, tuntui se sitten kuinka kamalalta tahansa. Muistumia tällaisesta tulee etenkin yläasteen ajoilta.
 – Olen ollut sellainen oman tieni kulkija ja huumorintajuni on usein leimattu oudoksi. Yläasteelaiset tyttökaverini olivat sitä mieltä, että poikaystävää et tuolla meiningillä saa. Ihan kuin se muka olisi ollut joku tavoitteeni!
 Sippolan mielestä liiallinen toisen miellyttäminen on pahasta, etenkin kasvavalle ihmiselle.
 – Jos haluaa miellyttää muita, unohtaa nopeasti omat tunteensa ja se satuttaa. Sukupuoliroolit rajoittavat ihmisiä liiaksi: eihän sitä aikuisenakaan uskalla katsoa maailmaa avoimin silmin tai olla luova, jos pyytelee koko ajan anteeksi.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Yläastevaiheessa alkaa usein myös seksuaalinen häirintä.
 – Metoo-kampanjan spotlight voisi hyvinkin kohdistua yläasteelle. Sinne ajoittuva monet ensimmäiset ahdistelukokemukset, ilman että ihmiset edes tajuavat sitä – tai eivät välttämättä uskalla ymmärtää, mistä on ollut kyse. Lukioikäisenä olen ollut useammin kuin kerran tilanteissa, joissa olen kokenut seksuaalista häirintää.
 Astetta vakavampaan tilanteeseen Sippola joutui pari vuotta sitten lukion kakkosristeilyllä, joka poiki myös kohutun yleisönosastokirjoituksen Helsingin Sanomiin.
 – Oli järkyttävää nähdä, kuinka paljon seksuaalista häirintää siellä laivalla oli. Oma tarinani ei lehteen päätynyt, mulla ei ollut tuolloin tarpeeksi ballseja – tai oikeastaan pillua – kertoa sitä. Joku yritti iskeä ja kun koetin lähteä pois, alkoi hän ahdistella fyysisesti ja oli myös väkivaltainen. Siellä tapahtui hirveästi tuonkaltaisia asioita. Myös vartijat olivat epäkohteliaita: niiden viesti oli että ystäväni paita on liian matalalla.
 Viime aikoina Suomessa on herätty myös netin kautta tapahtuvaan seksuaaliseen häirintään ja groomingiin, jossa aikuinen houkuttelee tyttöjä ja poikia seksuaalisiin tarkoituksiinsa.
 – Olen saanut itsekin sellaisia viestejä, että haluatko tavata ja lähetä kuvia. Se että lapsia lähestytään tuolla tavalla on sairautta, siinä ei edes haluta ymmärtää kasvavan ihmismielen herkkyyttä, Sippola sanoo.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Flippaavat roolit
 Mutta palataanpa vielä hetkeksi sille toiselle laivalle. 15-vuotiaan Annikan elämään tuntuu kuuluvan lähinnä viinanhimoa, seksuaalista ahdistelua ja ei mistään mitään ymmärtäviä aikuisia ihmisiä. Tuollaistako on tuonikäisen elämä Suomessa vuonna 2019?
 – Onhan se lähellä tuollaista. Kun ryhdyin rakentamaan Annikan roolia, minulle tuli mieleen juuri tämä anteeksipyytelevä ihmistyyppi, joka on kuitenkin muuttunut, ja se muutos tapahtuu tuonikäisillä yleensä hirveän nopeasti. Annika on vasta äskettäin huomannut että vitsi, mä olen bilequeen ja oppinut myös käyttämään seksuaalisuuttaan saadakseen mitä tahtoo. Hän on herkkä luonne, mutta yrittää piilottaa herkkyytensä seikkailun kustannuksella.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle
 Myös Annika joutuu laivalla seksuaalisen häirinnän kohteeksi: umpihumalainen mieshenkilö tarraa kiinni hänen toiseen rintaansa.
 – Annika järkyttyy, muttei uskalla näyttää sitä ulospäin. Asiaa jää kuitenkin mietityttämään, ja Annika hakeutuu samanikäisen Kaapon seuraan.
 Kun tarkastellaan kahden nuoren, Annikan ja Kaapon suhdetta M/S Romanticissa, huomionarvoista on, että Annika on primus motor kun taas Kaapo seuraa mukana flegmaattisena ja passiivisena.
 – Ne roolit flippaavat. Jos tämä juttu olisi tullut 30 vuotta sitten niin olisi luultavaa, että Annika olisi poika ja Kaapo tyttö, Vilma Ilmatar Sippola huomauttaa.
 Ehkä muutosta on ilmassa.
 Vilma Ilmatar Sippola Jussi Mankkinen / Yle

19-vuotias M/S Romantic-tähti Vilma Ilmatar Sippola vastustaa teatterimaailman elitismiä: "Siellä ei saisi olla kaupan seitsemän euron graavilohileipiä"


Summary: Kiinnostavatko Thaimaan vaalit? Bangkokissa oleva Ylen toimittaja Mika Mäkeläinen vastaa keskusteluosissa yleisön kysymyksiin klo 10 alkaen.

BANGKOK  Thaimaan sotilasjuntta on saanut 22-vuotiaasta opiskelijasta sitkeän vastustajan.
 Sotilaat ovat käyneet monta kertaa uhkailemassa  Netiwit Chotiphatphaisalin  vanhempia, mutta sekään ei ole auttanut. Netiwit haluaa vähentää radikaalisti armeijan valtaa, eikä pelkää puhua siitä.
 Netiwit on kirjoittanut jo kuusi kirjaa demokratiasta ja kääntänyt ulkomaisten demokratia-aktivistien kirjoja thaiksi. Tapaan Netiwitin kellaritilassa, joka on demokratia-aktivistien kirjavarasto – ja salainen kokoontumispaikka, nuoret naurahtavat.
 Netiwit opiskelee valtio-oppia Chulalongkornin yliopistossa Bangkokissa. Lukiosta lähtien hän on arvostellut opinahjojensa asettamia rajoituksia, jotka ulottuvat hiusmuodista ajatteluun. Hänen t-paidassaan lukee ytimekkäästi demokratia.
 Nyt Netiwitillä on elämänsä tilaisuus. Sunnuntaina Thaimaassa pidetään parlamenttivaalit, joissa hän saa äänestää ensimmäistä kertaa. Ensikertalaisia äänioikeutettuja on yli seitsemän miljoonaa, ja he voivat hyvinkin ratkaista Thaimaan vaalien voittajan.
 – Tämä on hyvin jännittävää, koska nyt meidän on päätettävä, haluammeko maallemme uudet kasvot, vai pysymmekö menneisyydessä, Netiwit sanoo.
 Synkkää menneisyyttä  Netiwitille edustaa sotilasjuntta, joka kaappasi vallan vuonna 2014. Juntta junaili uuteen uskoon Thaimaan perustuslain, jonka turvin asevoimien vaikutusvalta säilyy vaalituloksesta riippumatta suurena.
 Vaikka kansa saa pitkästä aikaa valita 500-jäsenisen edustajainhuoneen, asevoimat valitsee senaatin kaikki 250 edustajaa. Kun molemmat kamarit valitsevat yhdessä pääministerin, juntan ehdokkaalla on vaalituloksesta riippumatta roima etumatka.
 Uusi tulevaisuus -puolueen viestintäjohtaja Pannika Wanich esitteli viimeisessä vaalitilaisuudessa vanhempia kannattajia osoittaakseen, ettei uusi tulevaisuus ole vain nuorten puolue. Mika Mäkeläinen / Yle
 Sotilashallitus on myös päättänyt 20-vuotisesta kehitysohjelmasta, johon uudenkin hallituksen pitää sitoutua.
 Netiwit haluaisi palauttaa asevoimat kabineteista kasarmeille.
 – Thaimaan ongelmien ydin on yleinen asevelvollisuus, Netiwit sanoo.
 Netiwitin mukaan se antaa perustan armeijan ylisuurelle vaikutusvallalle koko yhteiskunnassa.
 Netiwit on kieltäytynyt pakollisesta asepalveluksesta. Jos päätös pitää 26-vuotiaaksi asti, Netiwitiä uhkaa kolmen vuoden vankeustuomio. Hän ei ole siitä moksiskaan.
 Demokratiasta voi joutua maksamaan kovan hinnan, mutta Netiwit on siihen valmis.
 Tarjolla olisi helpompikin keino. Netiwitin mukaan asevelvollisuudesta voi vapautua lahjuksilla. Netiwitille se ei ole vaihtoehto, koska hän haluaa puhdistaa armeijan korruptiosta.
 Netiwitillä on vaatimus tulevalle hallitukselle: armeijaa on supistettava ja sen määrärahoja on vähennettävä. Armeijasta on tehtävä pienempi ja ammattitaitoisempi.
 Netiwit kertoo, että armeija yrittää rajoittaa jopa akateemista keskustelua. Hänen mukaansa sotilaat keskeyttivät kerran hänen pitämänsä seminaarin, koska sitä pidettiin sotilasvallan kannalta kriittisenä.
 Netiwitin mukaan armeija myös väärinkäyttää  isänmaallisuuden ihannetta. Sen varjolla koululaisten on aloitettava työpäivänsä kansallislaululla.
 – Kyseenalaistan sen, mitä thaimaalaisuudella tarkoitetaan. Minulle sanotaan usein, että arvostelemani asiat kuuluvat thaimaalaisuuteen, Netiwit sanoo.
 Niin sanottujen punapaitojen puolue Pheu Thai tarjoaa uudeksi pääministeriksi Sudarat Keyuraphania. Mika Mäkeläinen / Yle
 Niinpä kuin Netiwit valitti kansallislaulun pakollisuudesta, moni opiskelijatoverikin kääntyi häntä vastaan. Netiwitin mielestä demokratia on kuitenkin oikeaa isänmaallisuutta.
 – Protestini on minulle isänmaallinen teko. Nuorten velvollisuus on valvoa, ettei demokratiaa menetetä. Puolustamme demokratiaa vaikka hengellämme, Netiwit sanoo.
 Netiwit uskoo, että demokraattisen opposition vaalivoitto saattaa johtaa armeijan kurinpalautukseen, hänen mukaansa hiukan samaan tyyliin kuin Unkarissa vuonna 1956 tai Tšekkoslovakiassa 1968.
 Vaalien jälkeiset tapahtumat riippuvat myös ”palatsista”, jonka todellista poliittista kantaa ei Netiwitin mukaan tunneta.
 Netiwit viittaa Thaimaan uuteen kuninkaaseen, mutta ei halua sanoa ääneen edes kuningas-sanaa, koska se voitaisiin tulkita majesteettirikokseksi. Thaimaassa asia on erittäin arkaluonteinen.
 Sotilasjuntan vaalimenestystä ennakoidaan kehnoksi , ja aivan erityisesti nuorten parissa.
 Netiwitin ystävä järjesti yliopistossa puoluekannatuksesta kyselyn, johon vastasi 1 200 opiskelijaa. Netiwitin mukaan 70 prosenttia opiskelijoista ilmoittautui Uusi tulevaisuus -puolueen kannattajiksi. Se on nuorten suosima uusi oppositiopuolue ja myös Netiwitin oma valinta.
 Poliisi ottaa vastaan Netiwitin rikosilmoituksen kunnianloukkauksesta. Mika Mäkeläinen / Yle
 20 prosenttia kannatti Pheu Thai -puoluetta. Se on juntan arkkivihollisen, maanpaossa asuvan  Thaksin Sinawatran  kannattajien, niin sanottujen punapaitojen, puolue.
 Sotilashallituksen perustaman Palang pracharat -puolueen tai konservatiivisen demokraattipuolueen eli niin sanottujen keltapaitojen kannattajia oli tuskin lainkaan.
 Kyselyn tulos suututti vallanpitäjiä. Eräs sotilashallituksen nimittämä kansanedustaja syytti Netiwitiä manipuloidun kyselyn ärjestämisestä. Kansanedustajan seuraajat sosiaalisessa mediassa alkoivat uhkailla Netiwitiä.
 Sen seurauksena Netiwit päätti tehdä kansanedustaja  Somchai Sawangkarnista  rikosilmoituksen poliisille.
 Olen paikalla, kun Netiwit laatii rikosilmoituksen kunnianloukkauksesta Pathum Wanin poliisiasemalla. Poliisit tunnistavat heti Netiwitin, sillä kerta ei ole ensimmäinen. Netiwit on asioinut täällä aiemmin, koska hän on saanut syytteen kapinan lietsomisesta.
 Netiwitin mukaan kyse oli siitä, että syytteen mukaan hän olisi vaatinut vaaleja – ennen kuin sotilashallitus tarjoutui järjestämään vaalit.
 Tapauksen käsittely oikeudessa on kesken. Netiwit on kiistänyt syyllisyytensä, mutta jos hänet todetaan syylliseksi, häntä uhkaa seitsemän vuoden vankeustuomio.
 Sunisa Patumman perheelle jää vuokran jälkeen 80 euroa kuussa ruokaan ja muihin menoihin. Mika Mäkeläinen / Yle
 Toisella puolella Bangkokin keskustaa  valmistaudutaan suurimman oppositiopuolueen, Pheu Thain viimeiseen vaalitilaisuuteen. Yleisön joukossa on 19-vuotias työtön siivooja  Sunisa Patumma , joka myös pääsee äänestämään nyt ensimmäistä kertaa.
 – Se on erittäin jännittävää. Politiikkaan tarvitaan muutosta, Sunisa sanoo.
 Sunisan murheet ovat kaukana asevelvollisuudesta ja akateemisesta sananvapaudesta. Hänelle riittäisi se, että saisi töitä ja tulisi palkallaan toimeen.
 Raskaana olevan Sunisan mukana ovat hänen äitinsä, isosiskonsa lapsineen sekä Sunisan ensimmäinen lapsi, nelivuotias poika. Koko suurperhe ilmoittautuu Pheu Thain kannattajiksi.
 Tässä 30 neliömetrin huoneistossa asuu kymmenen ihmistä. Mika Mäkeläinen / Yle
 Pheu Thain tukijat muistelevat nostalgisesti Thaksin Sinawatran pääministeriaikaa 2000-luvun alussa. Thaksinia syytettiin korruptiosta, mutta talouskasvu oli voimakasta, kaikki saivat lähes ilmaisen terveydenhuollon ja maaseudun köyhiä tuettiin.
 Tämä on ensimmäinen poliittinen kokous, johon Sunisa on koskaan osallistunut. Samanuskoisten seurassa hänen luottamuksensa Pheu Thain vaalivoittoon vahvistuu.
 Tunnelma on vapautunut ja rento, kuten myös muiden puolueiden vaalitilaisuuksissa.
 Vaikka Thaimaa on poliittisesti hyvin jakautunut, vaalitilaisuuksissa jännitys ei ole näkynyt. Poliiseja on paikalla vähän ja turvatarkastukset ovat vain muodollisia.
 Valtion vuokratalossa jopa kolme perhettä voi asua yksiön kokoisessa asunnossa. Mika Mäkeläinen / Yle
 Kampanjan loppuhuipennuksen jälkeen  lähden käymään Sunisan perheen kotona. Viisikerroksisessa hissittömässä kerrostalossa valtion vuokra-asunnot ovat edullisia, mutta täällä asutaan äärimmäisen ahtaasti.
 Tuntuu liioitellulta sanoa kotia huoneistoksi. Siihen kuuluu yksi normaalikokoinen huone itserakennetulla parvella, keittiönurkkauksella ja vessalla. Juomavesi pitää ostaa muualta.
 Seiniä koristavat buddhalaiset kotialttarit uhrilahjoineen, kuninkaallisten kasvot sekä kuvat edesmenneistä sukulaisista.
 Kaapin päällä televisio näyttää maan rikkaiden elämää, ja lapset viihtyvät pienestä pitäen kännykkäpelien seurassa. Lattia on yhteinen istumapaikka.
 Täällä Sunisan äidin kotona  pyörii päiväsaikaan noin 15 ihmistä, mutta öisin noin 30 neliömetrin asunnossa mahtuu yöpymään kymmenen ihmistä. Loput ovat hankkineet läheltä pienempiä huoneita nukkumista varten.
 Sunisa maksaa miesystävänsä kanssa pikkuhuoneesta 6 000 bahtin eli noin 170 euron kuukausivuokraa. Se vie kaksi kolmasosaa siivoojamiehen kuukausipalkasta. Jäljelle jää kuukaudessa reilut 80 euroa, jolla pitäisi maksaa perheen ruuat ja kaikki muut menot.
 Monena päivänä perheellä ei ole varaa ruokaa. Silloin isosisko auttaa, Sunisa kertoo.
 Erään arvion mukaan varallisuuserot Thaimaassa ovat suuremmat kuin missään muualla maailmassa. Mika Mäkeläinen / Yle
 Sunisa toivoo pientä parannusta elinoloihinsa. Sunisalla on takana vain kuusi vuotta koulua, vaikka oppivelvollisuus on periaatteessa yhdeksän vuotta.
 – Koulunkäynti ei huvittanut, eivätkä vanhemmat silloin pakottaneet, Sunisa kertoo. Siksi hän joutuu tyytymään kaikkein heikoimmin palkattuihin töihin – eikä juuri nyt ole niitäkään.
 Thaimaassa rikkaiden ja köyhien ero  on valtava.
 Thaimaalaisen  talousasiantuntijan mukaan  rikkain prosentti omistaa kaksi kolmasosaa kansallisvarallisuudesta. Varallisuuserot ovat jyrkempiä kuin missään muualla maailmassa.
 Rikkaita Pheu Thai -puolue pelottaa, mutta Sunisalle puolue merkitsee toivoa paremmasta.
 Sunisa toivoo vain, ettei Pheu Thain mahdollinen vaalivoitto johtaisi taas uuteen sotilasvallankaappaukseen, kuten tällä vuosituhannella on tapahtunut jo kaksi kertaa.
 Maan armeija on pyrkinyt sementoimaan valtansa uudella perustuslailla, mutta jos demokraattiset oppositiopuolueet saavat suurvoiton ja pysyvät yhtenäisinä, kenraali ja nykyinen pääministeri Prayuth Chan-ocha voi joutua väistymään. Sitä jännitetään vähintään yhtä paljon kuin varsinaista vaalitulosta.
 Yksittäiset vaaliteemat ovat toissijaisia, ja ihmiset äänestävät joko sotilasjuntan puolesta – tai todennäköisemmin sitä vastaan.
 Ensikertalaisten ääniä pidetään Thaimaassa tällä kertaa erittäin tärkeinä, ja äänestysaktiivisuudesta odotetaan ennätyksellistä.
 Mikä sinua kiinnostaa Thaimaan tilanteessa? Osallistu keskusteluun. Bangkokissa oleva toimittajamme Mika Mäkeläinen vastaa yleisön kysymyksiin kello 10–12. Keskusteluosio sulkeutuu kello 18.00

Yle Thaimaassa: Bangkokin nuoret yrittävät kaataa sotilasjuntan vaaleissa


Summary: Ilmaston muuttajat, osa 4/4: Lasse Nordlundin ja Maria Dorffin omavaraopisto aloittaa toimintansa ensi vuonna.

Kuka? Lasse Nordlund, omavaraisuusajattelun ja jälkifossiilisen elämäntavan puolestapuhuja. Syntynyt Helsingissä vuonna 1965. Elänyt omavaraisena 1990-luvun alusta asti. Perustaa puolisonsa Maria Dorffin kanssa Valtimolle Pohjois-Karjalaan Suomen ensimmäisen omavaraopiston.
 Omavaraisuuden avulla saa takaisin vastuun elämästään.  Lasse Nordlund
 "Lapsena suuri intohimoni olivat luonnontieteet.  Teini-ikäisenä aloin pohtia, miten tiedettä sovelletaan nykymaailmassa. Minua mietitytti se vastuu, jonka tutkija delegoi muille.
 Minuun vaikutti hyvin voimakkaasti se, mitä ydinfysiikan perusteet luoneille fyysikoille tapahtui sata vuotta sitten. Heillä oli naiivi kuvitelma, että he tekevät työtä ihmiskunnan hyväksi, mutta he tulivatkin luoneeksi atomipommin. Monet heistä olivat sen takia itsemurhan partaalla.
 Ajattelin, etten voi lähteä tällaisiin kuvioihin. En voi delegoida niin paljon omasta työstäni ja luovuudestani käsiin, joista en pidä. Tämä ajatus vaikuttaa omavaraistumiseni taustalla vielä voimakkaammin kuin sen ekologinen aspekti.
 Omavaraisuuden avulla saa takaisin vastuun elämästään. Muuten pitää vain luottaa siihen, että luomukaurahiutalepakkauksessa on luomua, ja minä en siihenkään usko.
 Lasse Nordlund on elänyt omavaraisena 90-luvun alusta lähtien.  Sakari Piippo / Yle
 Minäkin luulin aluksi, että omavaraisuus on lähinnä tekninen haaste. Sen jälkeen olen huomannut, että paljon isompi pala on se, miten pysyy henkisesti tasapainossa.  Lasse Nordlund
 Minulla on pitkään ollut ajatus pienestä metsäyliopistosta.  Jos on kokeileva ja tutkiva mieli, sitä voi toteuttaa missä tahansa. Kompostikasakin voi olla vaikka miten mielenkiintoinen juttu.
 Metsäyliopiston ajatus oli, voisiko perustutkimusta tehdä paremmalla pohjalla kuin nykyistä tiedettä.
 Voisiko se olla eettisempää? Mitkä voisivat olla tutkimuskohteita, joissa tutkija voi tyydyttää leikkimielisyyttään ilman, että toiminnan seuraukset kohdistuvat aggressiivisesti ympäristöön ja ihmiseen?
 Omavaraopisto sai konkreettista voimaa vasta joitakin vuosia sitten, kun puolisoni  Maria Dorff  käynnisti sen. Toukokuussa omavaraopistolla alkaa hirsikurssi, jolla opetellaan kasaamaan hirsikehikko. Kurssi on toteutettu Kainuun opiston kanssa, ja se on jo täynnä.
 Ensi vuonna tarkoitus on ottaa hieman enemmän kursseja, kunnes pystymme järjestämään puolen vuoden mittaisen kurssin 20 ihmiselle. Pyrimme antamaan heille mahdollisimman hyvät eväät omavaraisuuteen. Siihen kuuluu myös sosiaalisten ja henkisten valmiuksien oppimista.
 Minäkin luulin aluksi, että omavaraisuus on lähinnä tekninen haaste. Sen jälkeen olen huomannut, että paljon isompi pala on se, miten pysyy henkisesti tasapainossa.
 Omavaraisuus on hyvin pitkälti  pois  oppimista jostakin totutusta. Siinä on sen hankaluus. Jos on väsynyt tai tyytymätön, kaupunkilainen lähtee iltakaljalle näkemään kavereita. Metsässä on omillaan.
 Kun kriisi saapuu, mitä voimme tehdä, ettemme hakkaa toistemme päitä irti?  Lasse Nordlund
 Noin 12 vuotta sitten minusta alkoi tuntua siltä, että peli on menetetty.  Emme onnistuneet huolehtimaan biosfääristä. Teemme liian vähän ja olemme liian myöhään liikkeellä. Vielä 30 vuotta sitten ajattelin, että jos me todella vakavissamme otamme käyttöön toisen elämäntavan, voimme tehdä asioille jotain.
 Tähän asti yhteiskunnan varallisuutta ja hyvinvointia on voitu jakaa koko ajan kasvavasta potista. Jos tämä kakku pienenee, tulee väistämättä ikäviä eturistiriitoja.
 Siksi painopisteeni on siirtynyt enemmän kriisin vastaanottamiseen. Miten voisimme vaalia jonkinlaisia humanistisia käyttäytymistapoja, kun hätä lisääntyy? Kun kriisi saapuu, mitä voimme tehdä, ettemme hakkaa toistemme päitä irti?
 Omavaraisuus on yksi ratkaisu. Kun pystyy huolehtimaan omasta ruuastaan, ei tarvitse riidellä naapurin kanssa.
 Kirvestä en sentään ole sulattanut omasta malmista.  Lasse Nordlund
 Ennen perheellistymistä en hankkinut juuri mitään ulkopuolelta.  Kenkiäkin olen tehnyt itse. Kirvestä en sentään ole sulattanut omasta malmista.
 Nykyään teen kompromisseja. Maria huovuttaa tossuja, ja niistä ansaituilla rahoilla hän voi ostaa juustoa ja voita leivän päälle ja käydä välillä vaarin luona Jyväskylässä. Siinä mielessä meillä on yhdistelmätalous.
 Olen tyytyväinen, että elämässäni en ole joutunut liian pahasti puun ja nilan väliin. Tasapainoilu ei ole johtanut sietämättömiin kompromisseihin."
 Lasse Nordlund ei enää ole omavaraisuudessaan yhtä ehdoton kuin ennen.  Sakari Piippo / Yle
 Valokuvataiteen museossa Helsingissä on 26.5. asti esillä vuoden kuvajournalistiksi valitun Touko Hujasen valokuvia Lasse Nordlundista ja hänen perheestään.

Lasse Nordlund on elänyt 30 vuotta omavaraisena keskellä metsää ja tehnyt kengätkin itse: "Isoin pala on pysyä henkisesti tasapainossa"


Summary: Juuri nyt on oikea aika tehdä omenapuiden hoitoleikkaus.

Pilviverho repeää ja aurinko valaisee keväisen maiseman. Lämpötila on kivunnut plussan puolelle, jalat uppoavat nuoskahankeen lähes polven syvyydeltä.  Rune Drockila  kahlaa lumen läpi talonsa takapihalle, jossa seisoo 300 omenapuuta. Ne odottavat jokakeväistä leikkaustaan.
 – Puiden kannalta tämä on paras aika leikkaukselle. Leikkauskohta umpeutuu nyt hyvin, eikä siitä pääse tauteja sisään, kertoo Pyhtäällä hedelmä- ja marjatarhaa pitävä Drockila.
 Omenapuun oksa pitää leikata läheltä runkoa.  Juulia Tillaeus / Yle
 Leikkaus on tärkeää, jotta omenapuu voi hyvin. Oikein tehty leikkaus auttaa puuta uusiutumaan ja kasvattaa satoa. Puun tulee olla riittävän harva, jotta valo ja ilma pääsevät oksien katveeseen.
 – Ilmavaan puuhun taudit eivät iskeydy, ja omenista tulee kauniin värisiä, kun puu saa valoa.
 Säännöllisen leikkauksen avulla pystytään tasoittamaan myös monesta kotipuutarhasta tuttua jaksottaissatoisuutta. Sillä tarkoitetaan sitä, kun puu joka toinen vuosi notkuu hedelmistä ja joka toinen vuosi oksat ammottavat tyhjyyttään. Paras apu löytyy kuitenkin raakileharvennuksesta.
 – Jos omenapuu tekee jonain vuonna ihan valtavan sadon, se ei jaksa tehdä satoa seuraavana vuonna. Jos viitsii tehdä sen työn, että raakileita poistaa runsaasti, jää puulle voimia tehdä kukka-aiheita seuraavaksi vuodeksi, toteaa Drockila.
 Rune Drockilan vinkit omenapuun leikkaukseen 1. Ylös- ja sisäänpäin kasvavat oksat kannattaa leikata pois. Ylöspäin kasvaviin oksiin ei tule kukkia eikä hedelmiä. Ne vain kilpailevat latvan kanssa. Sisäänpäin kasvavat oksat varjostavat puuta. Alas ja sivulle kasvavat oksat ovat keskittyneet hedelmien tekoon. 2. Leikkaa oksat poikki rungon vierestä. Tappeja ei saa jättää, koska silloin puun on vaikea kasvattaa uusi kuori leikkauskohdan yli. 3. Omenapuu pitää leikata riittävän harvaksi, jotta ilma ja valo pääsevät oksistoon. Liikaa ei kuitenkaan kannata leikata kerralla, ettei puu kasva täyteen vesiversoja. 4. Leikkaus pitää tehdä, ennen kuin puun nestevirtaus alkaa ja silmut puhkeavat. Muuten silmuja voi kuolla. Etelä-Suomessa omenapuita voi leikata melkein huhtikuun loppuun asti.
 Säännöllinen hoito tärkeää
 Omenapuut pitäisi leikata vuosittain. Silloin puuta ei tarvitse leikata kerralla kovin paljon. Myös nuori puu pitää leikata.
 Drockilan mielestä monella kotipuutarhurilla olisi omenapuidensa hoidossa petrattavaa.
 – Ostetaan puu, istutetaan se ja sitten ei muutamaan vuoteen tehdä sille mitään. Sitten kun puu on ison luudan näköinen, aletaan puhua, että mitäs tälle pitäisi tehdä. SIlloin on jo vähän myöhästä.
 Pitkävartisilla oksasaksilla yltää helposti leikkaamaan oksia korkealtakin. Juulia Tillaeus / Yle
 – Jos omenapuuta ei leikkaa koskaan, siitä tulee tuuhea, siihen tulee kuivia oksia ja oksat alkavat hangata toisiaan vasten. Puuhun tulee tauteja, ja osa oksistosta kuolee. Siitä tulee ränsistyneen näköinen.
 Jos omenapuuta ei ole koskaan leikattu, ei sitä Rune Drockilan mukaan kannata kerralla parturoida kovin paljoa. Leikkaaminen kiihdyttää kasvamista, ja kovalla kädellä leikattu puu kasvaa helposti täyteen vesiversoja.
 Juuriston ja rungon koon pitäisi olla oikeassa suhteessa toisiinsa. Jos juuristo jää liian suureksi suhteessa muuhun puuhun, siinä on liikaa kasvuvoimaa.
 Sitten kun puu on ison luudan näköinen, aletaan puhua että mitäs tälle pitäisi tehdä.  Rune Drockila
 – On monen vuoden projekti, kun villiintynyttä puuta aletaan leikata. 3–4 vuotta on sellainen aika, jossa ränsistyneestä puusta saadaan jonkin näköinen. Kerralla sitä ei voi tehdä.
 Jos puuta kuitenkin leikkaa kerralla paljon, juuristoa voi katkoa lapiolla. Ravinteita ei kannata antaa, koska ne kiihdyttävät kasvua.
 Liikaa leikattu omenapuu kasvaa helposti täyteen vesiversoja.  Juulia Tillaeus / Yle
 Ruiskutus ei auta ''matoihin''
 Leikkauksen lisäksi omenapuulle voi tehdä kevätruiskutuksen, joka tukehduttaa esimerkiksi runkoon kiinnittyneet hedelmäpuupunkkien sekä omenakemppien munat. Ruiskutukseen sopivia aineita myydään valmiina kaupoissa, mutta sellaista on helppo tehdä itsekin.
 – Kymmeneen litraan vettä voi sekoittaa 3–4 desiä rypsiöljyä ja vähän astianpesuainetta rikkomaan nestejännitystä. Sillä sitten ruiskutetaan puu niin, että se kastuu kokonaan. opastaa Rune Drockila.
 Drockilan mukaan monella on kevätruiskutuksen hyödyistä virheellinen käsitys.
 – Luullaan, että sillä pystytään torjumaan pihlajanmarjakoita ja niin sanottuja matoja omenissa. Siihen ruiskutus ei auta yhtään. Pihlajanmarjakoit iskeytyvät kesällä, kun raakileet ovat herneen kokoisia. Niihin ei ole muuta apua, kuin torjunta-aineet.
 Kukkasilmut ovat oksasilmuja pulleampia. Juulia Tillaeus / Yle
 Drockilalla on yhteensä 1 000 omenapuuta. Keväisin niiden leikkaukseen kuluu pari-kolme viikkoa. Säännöllinen hoito näkyy puiden kunnossa, ja oksat ovat täynnä silmuja. Niistä voi jo vähän ennustaa tulevan kesän satoa.
 – Kukkasia on tulossa. Siltä osin näyttää hyvältä, hymyilee Drockila.

Puutarhassa voi jo tehdä muutakin kuin lumitöitä – toimi näin, niin saat hyvän omenasadon


Summary: Toivon, että nuorille jäisi vaaleista käteen muutakin kuin vain meemejä rikotuista lupauksista, kirjoittaa ensimmäistä kertaa äänestävä Myrsky Virmavirta.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Suomen setiä huolettaa – nuoret eivät äänestä. Onko edustuksellinen demokratia vaarassa? Onko tulevaisuus täynnä palavia makasiineja ja auktoriteettien rappiota?
 Ja mikä hirvittävintä, miten käy tätien ja setien luottamustoimien, kun ainoat äänestäjät kuolevat pois?
 Kun katson ylioppilaskirjoitussalissa  vimmatusti kirjoittavia ikätovereitani tiedän, että demokratian kuoleman pelko on turhaa. Samaa kertoo  hiljattain julkaistu nuorisobarometri , jonka mukaan nuorten kiinnostus politiikkaa kohtaan on kasvanut.
 Pari viikkoa sitten ikäisteni postiluukkuun kolahti ensimmäistä kertaa ilmoitus äänioikeudesta kevään eduskuntavaaleissa, minkä seurauksena somefeedit täyttyvät innokkaista, vaaleihin liittyvistä postauksista. Ei kuitenkaan kaikilla, sillä kahvilan avokadoleivän kuvaaminen someen on paljon helpompaa kuin vaalikoneen tuloksen jakaminen. Vaalikoneen tuloksesta puhuminen kun saattaa tuntua hankalalta, jos tulosta ei edes kunnolla ymmärrä. Mikä ihmeen maakuntavero? Koskettaako perhevapaauudistus minua?
 Vaalikoneiden kieli olisi kuitenkin helposti arkipäiväistettävissä ja vaalimainontaa kohdennetaan enenevässä määrin juuri nuorille. Miksi äänestysinto jää silti alhaiseksi?
 Mitä merkitystä on yhdellä äänestyslipukkeella, jos sedät ja tädit ovat huolissaan lähinnä poissaoloista, kun tuhannet nuoret lakkoilevat ilmaston puolesta?
 Ehkä nuoria äänestäjiä vaivaa  uskonpuute. Tuntuu, ettei oma ääni kuulu, vaikka twiittaisi sata kertaa tai protestoisi eduskuntatalon rappusilla. Mitä merkitystä on yhdellä äänestyslipukkeella, jos sedät ja tädit ovat huolissaan lähinnä poissaoloista, kun tuhannet nuoret lakkoilevat ilmaston puolesta?
 Siis poissaoloista tunneilta, joiden rahoituksesta ei pitänyt leikata. Poissaoloista tunneilta, joille osallistuminen meinaa käydä toisille liian kalliiksi. Koulutuslupauksen pyörtäminen ja Maksuton2aste-kansalaisaloitteen tyssääminen valiokuntaan aiheuttavat koulun käytävillä edelleen muminaa. Onko järkevää käyttää montaa tuntia vaalikoneiden ja uutisten äärellä, jos vaalien jälkeen annetut lupaukset ovat yhtä tyhjän kanssa?
 Vaaleihin paneutuminen on tietenkin ratkaisevan tärkeää, mutta nuorten voimattomuuden tunnetta ei pidä vähätellä. Etenkin, kun valloillaan oleva tilanne ruokkii itseään. Kansanedustaja on tekemisistään vastuussa äänestäjilleen ja yrittää päätöksiä tehdessään huomioida paitsi oman puolueensa, myös äänestäjänsä. Jos äänestäjät ovat lähinnä eläkeikäisiä, kannattaa kansanedustajan keskittyä nostamaan esille iäkkäämpiä ihmisiä koskevia kysymyksiä. Silloin nuoresta tuntuu, että päivän politiikassa keskitytään kaikkeen muuhun paitsi häneen.
 Vaalien allakin ehdokkaiden kannattaa  nostaa vaaliteemoiksi todennäköisimpiä äänestäjiä kiinnostavia asioita. Jos todennäköisimmät äänestäjät ovat senioreja, ei nuori pääse osaksi vaalihumua, jolloin vieraantuminen poliittisesta keskustelusta on koko ajan todennäköisempää. Ja silloin, jos koskaan, on tunne siitä, ettei omalla lipukkeella oikeastaan ole mitään väliä.
 Eduskuntaan toivottu sukupolvenvaihdos onnistuisi helpommin, kun tätien ja setien toisilleen jakelemat äänet tulisivat vain puolikkaina perille.
 Suomalainen talousvaikuttaja  Sirkka Hämäläinen   esitti keväällä 2018 Radio Suomen Pyöreä Pöytä -ohjelmassa , että osa iäkkäiden ihmisten äänioikeudesta tulisi antaa nuorille. Käytännössä siis esimerkiksi kaikkien yli 60-vuotiaiden antamat äänet painaisivat vaakakupissa muiden äänestäjien ääniä vähemmän. Näin päätöksenteossa korostuisi niiden ihmisten ääni, joiden tulevaisuuteen avohakkuut ja brexitit oikeasti ehtivät vaikuttaa.
 Tuolloin puolueiden kannattaisi keskittää vaalimainonnan suurin volyymi kohti nuoria äänestäjiä, joiden sana olisi lopulta ratkaiseva. Myös eduskuntaan toivottu sukupolvenvaihdos onnistuisi helpommin, kun tätien ja setien toisilleen jakelemat äänet tulisivat vain puolikkaina perille.
 Hämäläisen ehdottaman kaltaista uudistusta tuskin koskaan toteutetaan, sillä tätien ja setien on tunnetusti  hankala suhtautua keskusteluun, jossa heidän toimintaansa ollaan rajoittamassa .
 Siitä huolimatta toivon, että nuorille jäisi jatkossa vaaleista käteen muutakin kuin vain  meemejä rikotuista lupauksista  ja “nuorissa on tulevaisuus” -palopuheita kyselytunnilta.
 18-vuotiaalla äänioikeutetulla teini-iän draamat ovat vielä niin selkeinä muistissa, että nuori kyllä erottaa, milloin joku on aidosti kiinnostunut ja milloin ei. Tästä syystä Pyöreän pöydän jaksoa kuunnellessani omassa, äänioikeuden kynnyksellä olevassa rinnassani läikähti. Täti radiossa olikin meidän puolella.
 Myrsky Virmavirta
 Kirjoittaja on ensimmäistä kertaa äänestävä abiturientti Kallion ilmaisutaidon lukiosta.
 Tämä kolumni on osa kolmen kolumnin sarjaa, jossa eka kertaa äänestävät kertovat ajatuksiaan politiikasta ja äänestämisestä. Kolumnisarja on tehty yhteistyössä  Yle Uutisluokan  kanssa.
 Lisää aiheesta
 Armin Kellomäen kolumni: Vanhempien ikäluokkien parjaama idealismi sopii politiikkaan täydellisesti
 Joonas Janhusen kolumni: Nuoret eivät kaipaa poliitikoilta “kanssalapseilua”
 Ylen vaalikone
 Yle Kioskin vaalibotti
 12.4. Nuorten vaalitentti Yle TV1 ja Yle Areena klo 21.00.
 Keskustelu on auki 24.03.2019 klo 17.00 asti.

Myrsky Virmavirran kolumni: Miten käy tätien ja setien luottamustoimien, kun heidän ainoat äänestäjänsä kuolevat pois


Summary: Viroon on syntynyt suosittu sosiaalisen median liike. Kõigi Eestiin on viikon sisällä liittynyt yli 26 000 ihmistä.

Minun Virollani on hyvä sydän. Minun Virossani on kaikilla ihmisillä vapaus rakastaa ja olla erilainen. Minun Vironi on suvaitseva. Elä ja anna toistenkin elää.
 Tällaisia käsinkirjoitettuja viestejä lukee plakaateissa, joita Kõigi Eesti - eli Kaikkien Viro -liikkeeseen liittyneet ihmiset pitävät kädessään. Facebook-ryhmä on kasvanut ripeässä tahdissa ja se tuntuu olevan menestystarina etenkin urbaania ja kansainvälistä elämää viettävien tallinnalaisten keskuudessa.
 – Tallinna on ydinaluettamme, mutta haluamme tietenkin tavoittaa koko Viron Tarttoa ja Narvaa myöten. Kun aloitimme viime viikolla, meitä oli kolmenkymmenen hengen ydinryhmä, nyt meitä on jo 26 000 ihmistä. Tämä kaikki on vasta alkua, Kõigi Eestin perustajiin kuuluva journalisti, Estonian World -julkaisun päätoimittaja  Silver Tambur  kertoo Yle Uutisille.
 "Lisää falafeliä ja eteläafrikkalaista viiniä", lukee Ewert and The Two Dragons -yhtyeen Ewert Sundjan kyltissä.  Kõigi Eesti
 Aitoa kansalaisvaikuttamista
 Kõigi Eestissä on mukana lukuisia virolaisia kulttuurivaikuttajia, taiteilijoita ja muusikoita, kuten Trad. Attack! -yhtyeestä tunnettu  Sandra Vabarna , Ewert and The Two Dragonsin  Ewert Sundja , tubettaja  Victoria Villig,  festivaalijohtaja  Helen Sildna,  tutkija-kirjailija  Rein Raud,   Miekkailija -elokuvassa esiintynyt näyttelijä  Märt Avandi  sekä korusuunnittelija  Tanel Veenre . Myös Viron entinen presidentti  Toomas Hendrik Ilves  kehui äskettäin Kõigi Eestiä Twitterissä "aidosta kansalaisvaikuttamisen mallista".
 Silver Tamburin mukaan ruohonjuuritason liikkeen pääasiallisena tavoitteena on alleviivata positiivisuutta.
 – Meitä virolaisia yhdistää positiivisuus, ei negatiivisuus. Viimeisten kuuden, seitsemän vuoden aikana olemme nähneet Virossa kuten muissakin eurooppalaisissa valtioissa sekä Pohjois-Amerikassa paljon populistisia valheita ja valeuutisia. Kaikki tällainen luo vihaa yhteiskunnan sisälle. Viro on pieni maa ja meidän pitäisi pyrkiä siihen, että kaikki voisivat olla täällä iloisia ja hyvinvoivia ihonväristään, kielestään tai taustoistaan huolimatta.
 Tambur korostaa, että kyse on arvoista, joihin Viro on sitoutunut neljännessä perustuslaissaan, joka tuli voimaan vuonna 1992.
 – Siinä sanotaan suoraan, ettei ketään saa syrjiä ja että kaikki ovat yhtäläisiä lain edessä. Ne asiat joita ajamme, eivät ole vastikään keksittyjä vaan niillä on pitkä historia. Sanomamme ydin on yhdistää ihmisiä ja olla puoluepolitiikan yläpuolella.
 "Olemme erilaisia mutta samanarvoisia", lukee muusikko Vaido Neigausin kyltissä.  Kõigi Eesti
 Vähemmän rakentavaa retoriikkaa
 Oikeistopopulistinen Viron konservatiivinen kansanpuolue EKRE pärjäsi hyvin Viron taannoisissa parlamenttivaaleissa, ja vaalien lopputuloksella on ollut vaikutusta myös Kõigi Eesti -liikkeen syntymiseen.
 – Täytyy ottaa huomioon, että EKRE on iso puolue. Siihen kuuluu todella mukavia ihmisiä, jotka ovat huolissaan Viron tulevaisuudesta. Myös puolueen ohjelmassa on joitakin erittäin hyviä ideoita. Tässä on selkeä ero: ei minulla ole mitään EKREä vastaan puolueena, mutta kyse on retoriikasta, jota jotkut sen johtajat suoltavat, Silver Tambur toteaa.
 Hänen mukaansa EKREn johtotason "ikävä kommentointi" on ollut jo vuosikausia vähemmän rakentavaa. Tambur mainitsee nimeltä  Mart Helmen  ja  Martin Helmen  sekä  Jaak Madisonin , jotka kaikki kuuluvat puolueen ydinjoukkoihin.
 – He ovat laukoneet maahanmuuttajista, Viron venäläisestä vähemmistöstä ja esimerkiksi sinkkunaisista ikäviä asioita jo vuodesta 2013 lähtien. Me vastustamme tällaista retoriikkaa ja haluamme tähän muutosta – tällainen puhe ei hyödytä Viroa tai virolaisia millään tavalla. Päinvastoin, se luo ihmisten välille eripuraa, vihaa ja epäluottamusta.
 Kõigi Eesti -ryhmän vastapainoksi Facebookiin on syntynyt yli 6000 seuraajan Eestlaste Eesti- eli Virolaisten Viro -ryhmä, joka omien sanojensa mukaan puolustaa virolaista kulttuuria, traditioita ja kieltä globaalissa maailmassa.
 Ryhmä kertoo seuraavansa "raskain sydämin", kuinka julkinen keskustelu Virossa lähenee hysteriaa ja kuinka kansallisia konservatiivisia arvoja viljeleviä ihmisiä leimataan ekstremisteiksi. Ryhmän mukaan myös Viron maaseutu on jätetty oman onnensa nojaan, menestyvien kaupunkien kustannuksella.
 Sekä Kõigi Eesti että Eestlaste Eesti käyttävät visuaalisena symbolinaan pelkistettyä graafista sydäntä. Jälkimmäisen sydämeen on upotettu Viron lipun värit.
 Märt Avandi ja Kõigi Eesti -liikkeen symboli.  Kõigi Eesti
 Maahanmuuton vaikeus
 Maahanmuutto, jota Kõigi Eesti -liike myös puolustaa, on ollut EU-Virolle kivulias aihe, ja siihen suhtaudutaan historiallisten syiden eli neuvostovallan takia huomattavasti negatiivisemmin kuin Länsi-Euroopassa. Viron neuvostotasavaltaa yritettiin usean vuosikymmenen ajan venäläistää oikein urakalla, ja 1980-luvun lopulla piskuisessa Virossa asui jo lähes puoli miljoonaa venäläistä. Virolaisten määrä oli tuolloin vajaa miljoona.
 – Viroa ovat valloittaneet vuosisatojen saatossa useat eri tahot ja virolaisten DNA:han on jäänyt tästä jälki – pelko tuntematonta kohtaan. Olen itse asunut Lontoossa kymmenen vuotta enkä pelkää maahanmuuttajia, koska tiedän että pohjimmiltaan me kaikki haluamme elämältä samoja asioita. Mutta sellaiset virolaiset, jotka eivät ole asuneet ulkomailla tai matkustaneet paljoa, eivät oikein tiedä, mitä odottaa, Silver Tambur pohtii.
 Myös esimerkiksi Ruotsin suurkaupunkien lähiöiden ongelmilla on ollut vaikutusta virolaisten asenteisiin.
 – Populistit ja valeuutisalustat julkaisevat Virossa säännöllisesti juttuja Ruotsista. Jos Tukholmassa on mellakka annetaan vaikutelma, että kyseessä olisi jokapäiväinen tapahtuma. Maahanmuuton hyödyistä ruotsalaiselle yhteiskunnalle ei kerrota yhtään mitään. Olen kuullut muutamien virolaisten poliitikkojen sanovan että katsokaa, Ruotsissa ja Ranskassa on meneillään sisällissota. Jotkut jopa uskovat tällaiseen, Silver Tambur toteaa.
 Virossa työskentelee tällä hetkellä paljon ulkomaalaisia it-asiantuntijoita ja Tallinna on kukoistava start up -yritysten keskittymä. Ammattitaitoista työvoimaa on jo tullut niin EU:n alueelta, USA:sta, Japanista, Kiinasta kuin Afrikastakin, mutta sitä tarvitaan lisää.
 – Jos Viro saa vihamielisen maan maineen, tänne ei ole mahdollista houkutella uusia ihmisiä. Lopulta tällä on vaikutusta koko Viroon, myös EKREn äänestäjiin ja ihmisiin jotka sanovat, että Viro on vain virolaisia varten. Meidän pitää istua alas ja kohdata tämä asia.
 Silver Tamburin mukaan Viro on kuitenkin pohjimmiltaan ollut aina suvaitsevainen maa.
 – 1930-luvulla Viro oli ensimmäinen valtio, joka takasi juutalaisille kulttuurisen autonomian. Jos katsoo taaksepäin, kukaan ei voi väittää, etteivätkö virolaiset olisi suvaitsevaisia – kyllä he ovat.

Kulttuuriväki nousi barrikadeille: Viron Kõigi Eesti -liike vastustaa syrjintää ja vihantäyttämää retoriikkaa


Summary: Koillis-Euroopan kaukaisimmassa kolkassa kasvatetaan lapsia komin kielellä. Nuoret vanhemmat pitävät kieltä pienen kansansa kohtalonkysymyksenä.

POMOZDINO  Lunta tupruttaa niin, että tietä ei kunnolla näe. Mutkassa auto luiskahtaa penkkaan, sillä tie kääntyy jyrkästi vasempaan ja siitä varoittava liikennemerkki on hautautunut lumeen.
 Nyt ollaan Venäjän syrjäseudulla, Euroopan koillisimmassa kolkassa. Samalla tosin aivan Komin tasavallan sydämessä.
 Täällä Venäjän komeimmat joet halkovat loputonta taigaa. Ja näissä havumetsissä ja näillä soilla suomalaisten sukukansa komit ovat metsästäneet ja korjanneet elantonsa vuosisatoja.
 Komissa talvikin kestää kauemmin kuin muualla Venäjällä, siksi penkat ovat pehmeät. Ehjinä pysyvät sekä auto että sen matkustajat.
 Muutama kilometri myöhemmin edessä alkaa näkyä asutusta.
 Vladimir Kozlovetš on asunut Pomozdinossa koko ikänsä. Grigory Vorobjov
 Pomozdinon kylä on rakennettu loivalle mäelle. Kukkulan laella on pitkä hirsitalo, jossa asuu 32-vuotias komi,  Vladimir Kozlovetš  perheineen. Kozlovetš on hymyileväinen ja vilkasliikkeinen mies.
 – Synnyin tässä talossa, hän kertoo.
 Nyt talon toista päätä asuttaa hänen äitinsä, josta Kozlovetš on ehtinyt tehdä kaksinkertaisen mummin.
 Talo on seissyt paikallaan jo vuosikymmeniä, siitä kertovat ulkoseinien tummuneet hirret. Sisältä asumus näyttää oikeastaan kuin kenen tahansa venäläisen kaupunkilaisasunnolta.
 Vanha komilaisuus ja uudempaa aikaa edustava venäläisyys ovat jollain tavalla lyöneet kättä, ja nyt tasapainoillaan kahden kulttuurin keinulaudalla.
 Ilkka Kemppinen / Yle
 Pomozdinon kaltaiset pienet kylät  ovat Venäjän vähemmistökielten viimeisiä linnakkeita, sillä niissä harvinaisia kieliä puhutaan arjessa.
 YK:n kasvatus-, tiede- ja kulttuurijärjestö Unesco on listannut käytännössä kaikki jäljellä olevat Venäjän vähemmistökielet uhanalaisiksi. Monet Venäjän suomalais-ugrilaisista kansoista ovat jo hävinneet, ja  kielistä ovat sammumassa  vatja, inkeroinen, karjala ja vepsä.
 Myös komit ovat tietoisia Venäjän valtakulttuurin uhasta, mutta kielellä on vielä mahdollisuuksia.
 Komin kieltä puhuu Venäjällä äidinkielenään noin 220 000 ihmistä. Komin tasavallassa kielellä on virallinen asema, mutta toisin kuin esimerkiksi Suomessa, vähemmistökielten asemaa ei Venäjällä valvota. Tämä on johtanut siihen, että komin kielellä ei juuri järjestetä palveluja eivätkä kansalaiset osaa sellaisia vaatia.
 Pinta-alaltaan hieman Suomea suuremmalla Komin itsehallintoalueella asuu noin 900 000 ihmistä. Heistä enää vain runsaat 20 prosenttia on etnisiä komilaisia.
 Pomozdinossa komi on kuitenkin valtakieli. Kylä onkin oiva paikka tutustua kielen tulevaisuuteen – ja vähän menneisyyteenkin.
 Keskellä kylää seisoo raunioitunut kirkko, jossa toimi neuvostoaikana meijeri. Grigory Vorobjov
 Vladimir Kozlovetšin kotona  soittimia tuntuu olevan joka paikassa. Sähkörummut, kitaroita, kosketinsoittimet.
 Ne kielivät perheenpään ja hänen vaimonsa  Valentina Blanovan  yhteisestä harrastuksesta. Heillä on bändi, joka soittaa musiikkia popista trash metalliin – ja mikä tärkeintä, suurimmaksi osaksi komiksi.
 – Komi on laajempi ja ilmaisuvoimaisempi kieli kuin venäjä, Kozlovetš sanoo.
 Yhtyeen nimi on Bord, joka tarkoittaa siipeä.
 Varsinaista läpimurtoa Bord ei ole vielä ehtinyt tehdä. Keikoilla on käyty muun muassa Komin tasavallan pääkaupungissa Syktyvkarissa. Nyt haaveissa on demonauhan tekeminen.
 Kozlovetš on elänyt koko elämänsä Pomozdinossa. Hän on ollut poissa vain asepalveluksen ja sähköasentajan koulutuksen verran.
 – Aluksi halusin lähteä Pomozdinosta. Halusin oppia uutta, mutta palasin ja ainakin nyt toistaiseksi haluan jäädä, hän kuvaa.
 Valentina-vaimokin löytyi käytännössä kotiraitilta, paikallisesta diskosta tansseista, kuten maaseudulla on tapana. Hän työskentelee paikallisessa koulussa työsuojelusta vastaavana apulaisjohtajana.
 Ljova tekee komin kotiläksyjään. Grigory Vorobjov
 Perheen 10-vuotias  Ljova -poika käy kylän komilais-venäläistä koulua ja 3-vuotias  Taisija -tyttö on päiväkodissa. Pariskunta kasvattaa lapsiaan kaksikielisiksi.
 Ljovan pitäisi tehdä kotiläksyjä, mutta ne eivät oikein jaksa kiinnostaa. Valentina Blanova patistaa poikaansa lukuharjoituksiin komiksi.
 – Haluan, että kielemme ei unohdu, vaan elämme ja käytämme sitä, hän miettii.
 Venäjällä on voimassa koululaki, joka on tehnyt vähemmistökielen opettamisesta ja sen oppimisesta käytännössä vapaaehtoista. Kominkielistä opetusta tarjoavia kouluja on vain kymmenkunta.
 Pomozdinon koulu on niistä yksi.
 Komilaista oppimateriaalia on, vaikka laki on tehnyt vähemmistökielellä opettamisen käytännössä vapaaehtoiseksi. Grigory Vorobjov
 Erkaantuminen omista juurista  tapahtuu usein siinä vaiheessa, kun komilaiset nuoret lähtevät opiskelemaan muualle. Suurissa kaupungeissa vähemmistöt sulautuvat helposti osaksi venäjänkielistä valtaväestöä.
 Vladimir Kozlovetšille tunne juurista ja omasta kansasta on vahva, vaikkakaan ei nurkkakuntainen.
 – Olen komilainen mies, mutta en elä irrallaan Venäjästä. Venäjän komi, sanoisin, Kozlovetš pohdiskelee.
 Hän vaihtaa kieltä komista venäjäksi ja päinvastoin lennosta. Molempia kieliä hän puhuu ilman aksenttia, vaikka on selvää, kumpi niistä on rakkaampi.
 Suomalais-ugrilaiset kielet  Suomalais-ugrilaisia kieliä puhuu arviolta 23 miljoonaa ihmistä. Puhutuimmat kielet ovat suomi, unkari ja viro. Suomea ja sen lähimpiä sukukieliä sanotaan itämerensuomalaisiksi. Ryhmään kuuluvat suomi, viro, karjala, inkeroinen, lyydi, vepsä, vatja ja liivi. Suomen etäsukukieliä ovat saamelaiskielet, unkari sekä Venäjällä puhuttavat ersä, mokša, mari, komi, udmurtti, hanti, mansi ja samojedikielet.
 Suomalaisen korvaan komin kieli kuulostaa ajoittain rytmiltään tutulta, sitten taas vähän unkarilta. Konsonantit ovat teräviä. Komin aakkosissa on myös ö-kirjain, josta on tullut kielen jonkinlainen symboli. Sitä ei venäjän kielessä ole.
 Suomalainen ei komia ymmärrä, mutta kielissä on silti samankaltaisia sanoja kuten veri ( vir ), käsi ( ki ), puu ( pu ) ja mennä ( munny ). Kieliopista tuttuja ovat monet sijamuodot ja lauserakenteet.
 Tyypillinen komilainen rakennus on valmistettu hirrestä. Grigory Vorobjov
 Lunta tupruttaa vaakatasossa,  kun Vladimir Kozlovetš työntyy kylänraitille.
 Kylä levittäytyy, siinä määrin kuin parituhatta asukasta voi levittäytyä, kahdelle puolen autotietä.
 Vastaan kävelee  Aleksandr Šibarev , kyläläisille tunnettu setä  Saša . Hän on eläkkeelle jäänyt paikallislehden toimittaja. Miehet tervehtivät toisiaan komiksi ja halaavat, ja matka jatkuu iloisesti käsikynkässä kohti koulua.
 Toinen sen rakennuksista pitää sisällään museon, jota setä Saša ylläpitää. Hänen luonaan käyvät kaikki Pomozdinon koulun oppilaat.
 – Se, joka ei tunne menneisyyttä, ei voi ymmärtää nykyisyyttä, eikä hänellä ole siten tulevaisuuttakaan, setä Saša sanoo.
 Hän kertoo elävästi viittoillen, miten näilläkin mailla kuljeksivat aikoinaan mansit, mutta sitten komilaiset – oikeammin komisyrjäänien heimo – tulivat ja ajoivat heidät Uralin taakse Siperiaan.
 Pomozdinon kylän paikalla asutusta on ollut 1600-luvun lopulta lähtien.
 Aleksandr Šibarev haluaa opettaa kylän lapsille kaiken tietämänsä komilaisten perinteistä.
 Myöhemmin  Josif Stalin  teki parhaansa puhdistaakseen alueen komilaisälymystöstä, perusti vankileirejään ja teollisti luonnonvaroiltaan rikasta aluetta. Teollisuus tarvitsi työvoimaa, ja sitä tuotiin muualta.
 – Meillä on täällä tšuvasseja, udmurtteja, venäläisiä, valkovenäläisiä, ukrainalaisia. He kaikki sanovat olevansa komeja, koska puhuvat kieltä. On siinä tietysti viehätyksensä, setä Saša pohtii.
 Yksi koulumuseon huoneista on pyhitetty komilaiselle kulttuurille. Seinillä on metson pyrstöjä ja tuohitavaroita, esimerkiksi suomalaisittain hyvin tutunnäköinen kontti.
 Setä Saša esittelee monikäyttöisen  koiben -keihään, jonka toiseen päähän on kiinnitetty metallinen keihäänkärki ja toinen pää on veistetty melaksi. Se näyttää käytännölliseltä leveiden jokien ja laajojen metsästysmaiden seudulla. Samanlaisia ei kuulemma ole missään muualla.
 Komilaiset olivat metsästäjiä ja maanviljelijöitä. Grigory Vorobjov
 Setä Saša madaltaa ääntään, asettuu kuin vaanimaan.
 – Mies lähtee taigalle, kohtaa karhun. Hänen täytyy vain luottaa itseensä, omaan voimaansa. Hän on yksin, mutta toisaalta kohtalonsa herra, hän maalailee.
 Siksi komilainen on hänen mukaansa hiljainen, mutta ystävällinen – ja peräänantamaton, myös ujo. Rohkaistuu vain, jos saa hieman alkoholia.
 Setä Sašan kuvaus kuulostaa tutulta.
 Koulun keltainen päärakennus  on ehtaa stalinistista uusrenessanssia pylväineen. Materiaali on kiven sijaan puuta.
 Rakennuksessa on koulun lisäksi kirjasto.
 Pomozdinon venäläiskomilainen koulu edustaa Stalinin määräämää virallista rakennustyyliä. Grigory Vorobjov
 Nyt ollaan kaukana Moskovasta. Sen huomaa siitä, että Vladimir Kozlovetš puhuttelee ystäväänsä, kirjastonhoitaja  Ksenija Karmanovaa  tämän kahdella etunimellä.
 – Tervehdys Ksenija Ivanovna, Kozlovetš huudahtaa.
 Kirjastonhoitaja Karmanova huolehtii siitä, että kirjastossa on komilaista kirjallisuutta kaikissa eri lajeissa koulun lapsille luettavaksi.
 Koulu, jossa kirjasto toimii, on nimetty komilaisen kirjailijan  Benjamin Tšistalevin  (1890–1939) mukaan. Hänen ansiostaan komilaista kirjoitettua proosaa on ylipäätään olemassa, paikalliset kehaisevat.
 Nykyisin Komissa ilmestyy joitain kominkielisiä lehtiä. Kielellä lähetetään myös tv- ja radio-ohjelmia.
 Ksenija Karmanova työskentelee Pomozdinon kirjastossa. Grigory Vorobjov
 Karmanovan mielestä komin kulttuuri säilyy vain, jos kieltä käytetään kotona ja sitä opetetaan lapsille.
 – Jostain syystä komilaiset ovat vaivaantuneita puhuessaan omaa äidinkieltään, mutta juuri omalla esimerkillämme opetamme lapsiamme sukupolviksi eteenpäin, Karmanova sanoo.
 Kirjastonhoitaja Karmanova on itse myös runoilija. Hän aloitti kirjoittamisen jo kouluiässä venäjäksi. Sitten hän kokeili runoilla komiksi ja jäi sille tielle.
 – Komiksi runoni toimivat jotenkin paremmin. Minun ei tarvitse edes etsiä riimejä, ihan kuin joku sanelisi niitä puolestani, Karmanova kuvaa.
 Komilainen kieli ja luonto tuntuvat antavan pontta luovuudelle. Karmanovan runojen aiheet vaihtelivat elämästä kuolemaan, mutta sitten hän päätti luopua kuolemasta.
 – Kuka sitä kaipaa? Maailma on ongelmia täynnä, siksi tarvitaan keveitä runoja, hän perustelee.
 Kylän laidalla tulijaa tervehtii nimikyltti, jossa poseeraa Väinämöistä muistuttava hahmo. Grigory Vorobjov
 Karmanova on saanut komilaisia tekstejään  myös Vladimir Kozlovetšin suuhun.
 Kun kuljetaan kylänraittia eteenpäin, päädytään Pomozdinon kulttuuritalolle. Sen vintillä toimi aikanaan elokuvateatterin elokuvateatterin konehuone. Nyt vintti on Kozlovetšin bändin Bordin harjoitustilana.
 Seinille on ripustettu vanhoja mattoja akustiikkaa parantamaan.
 Rumpuja takoo Kozlovetšinin vaimo Valentina, Vladimir itse laulaa ja soittaa kitaraa. Basistina on Kozlovetšin ystävä  Andrei Gluhanitš  ja kakkosvokalistina on tämän vaimo  Ksenija .
 Andrei on pariskunnasta se komilaisempi, vaikka Ksenija muistuttaakin osaavansa komia.
 Andrei Gluhanitš, Ksenija Gluhanitš, Valentina Blanova ja Vladimir Kozlovetš ovat Bord. Grigory Vorobjov
 – Ajattelemme molemmilla kielillä, mutta kotona puhumme venäjää. Sanon vaimolleni, että kun hän puhuu komia, päähäni alkaa sattua, Andrei Gluhanitš sanoo, mutta naamasta näkee, että ei aivan tosissaan.
 Nelikkoa yhdistää bändin lisäksi kotiseuturakkaus.
 – Komin kieli on osa meitä, Andrei Gluhanitš sanoo.
 Valentina Blanova innostui musiikista miehensä kautta. Grigory Vorobjov
 Kozlovetš haluaa esittää yhden kappaleen ystävänsä Ksenja Ivanovnan sanoituksin.
 Valentina lyö rumpukapulansa yhteen,  yy-kaa-koo,  ja soitto alkaa. Kozlovetš nojautuu mikrofonin puoleen.
 – Mitä ikinä tapahtuukin, älä murehdi menneitä. Meidän täytyy elää ja ajatella tulevaisuutta. Kirkkain ajatuksin, hän laulaa.
 Lue myös:
 Suomen sukukieliä kuolemassa oletettua nopeammin
 Kaikki uralilaiset kielet ovat uhanalaisia Venäjällä – myös Suomen lähikieliä katoamassa

Venäjän syrjäkylällä rokki raikaa komiksi – "Haluan, että kielemme ei unohdu"


Kuuden asunnon rivitalo palaa Salossa. Pelastuslaitoksen mukaan 10 ihmistä on evakuoitu.
 Palo on saatu rajattua syttyneeseen huoneistoon.
 Kerromme kohta lisää.

Rivitalo palaa Salossa - asukkaat evakuoitu


Summary: Suomessa tilanne on kuitenkin muuhun maailmaan verrattuna hyvä.

Joka vuosi melkein neljätuhatta suomalaista naista ja tuhat miestä sairastaa virtsatietulehduksen, jonka aiheuttajana on monille antibiooteille resistentti Escherichia coli -bakteeri.
 – Kolibakteerin aiheuttamista naisten virtsatietulehduksista vajaat kolme prosenttia ja miesten tulehduksista runsaat kuusi prosenttia on moniresistentin ESBL-bakteerimuodon aiheuttamia, kertoo ylilääkäri  Antti Hakanen  Turun yliopistollisesta keskussairaalasta Sunnuntaisuomalaisessa.
 Kolibakteeri on yleisin virtsatietulehduksen aiheuttaja. Sen resistenttien muotojen aiheuttamien tulehdusten määrä on kasvussa.
 2000-luvun alussa jopa kolmanneksen alle viisivuotiaiden lasten korvatulehduksista aiheutti antibioottiresistentti pneumokokki. Nyt tilanne on Hakasen mukaan parantunut merkittävästi.
 Potilaan kannalta antibioottiresistentin bakteerin aiheuttama tulehdus tarkoittaa sitä, että sairaus on hankalammin hoidettavissa, kun siihen tavallisimmin käytetyt antibiootit eivät tepsi.
 – Tällöin joudutaan usein käyttämään laajempikirjoisia antibiootteja. Potilas myös saa niistä helpommin haittavaikutuksia, Hakanen sanoo.
 Kokonaisuutena Suomen antibioottiresistenssin tilanne on Hakasen mukaan muuhun maailmaan verrattuna hyvä.
 – Antibioottiresistenssi on maailmanlaajuinen epidemia, joka etenee Suomessa hitaasti mutta valitettavan varmasti, Hakanen kuvailee.

Sunnuntaisuomalainen: Tuhannet suomalaiset sairastuvat antibiooteille vastustuskykyisten bakteerien vuoksi


Summary: Suomen vaalitapa korostaa ehdokasta, mutta henkilökeskeisyyttä usein liioitellaan, tutkijat arvioivat.

Puolueen painoarvo eduskuntavaalien äänestyspäätöksessä on 2000-luvulla korostunut. Suomen vaalitutkimusportaalin mukaan 2010-luvun eduskuntavaaleissa puolue painoi äänestyspäätöksessä jo hieman ehdokasta enemmän. Sama suuntaus näkyy tammikuussa julkaistussa Kunnallisalan kehittämissäätiön tutkimuksessa.
 Eduskuntavaalien ehdokaskeskeisyyttä liioitellaan usein, arvioivat e2 Tutkimuksen tutkijat.
 – Ajatus siitä, että puolueen merkitys olisi heikentynyt viime vuosien aikana ei pidä tilastojen valossa paikkaansa, sanoo valtiotieteiden tohtori  Ville Pitkänen .
 Puolueiden vetovoiman hiipumisesta on puhuttu paljon presidentinvaalien yhteydessä. Presidentti  Sauli Niinistö  valittiin toissa vuonna jatkokaudelle valitsijayhdistyksen kautta ja moni muukin ehdokas pyrki aktiivisesti häivyttämään puoluetaustaansa. Samaan aikaan puolueita on arvosteltu näköalattomuudesta, aatteellisesta tyhjentymisestä ja kyvyttömyydestä uudistua.
 Presidentinvaali on kuitenkin leimallisesti henkilövaali, jossa ehdokkaiden on kyettävä yhdistämään kansaa puoluerajojen yli. Eduskuntavaaleissa puolueilla on edelleen iso merkitys. Puoluevalinnalla on väliä, koska se vaikuttaa muun muassa mahdolliseen hallituspohjaan.
 Hallituksen ero sekoittaa asetelmia
 Pitkäsen mukaan hallituspohjan merkitys on korostunut viime vuosina ja puoluepoliittiset ristiriidat ovat nousseet jälleen esiin. Kulunutta vaalikautta on leimannut selkeä, aatteellinen hallitus-oppositio-jako: hallituksessa on ollut perinteisiä porvaripuolueita, ja oppositio on ollut aika yhtenäinen.
 – Se ehkä korostaa sitä, että puolueiden välisiä eroja on helpompi nähdä.
 Hallituksen ero on kuitenkin sekoittanut vaalikamppailun asetelmia, sillä nyt myös päähallituspuolueet keskusta ja kokoomus voivat suunnata aseensa toisiaan vastaan.
 Pitkäsen mielestä ajatus siitä, että puolueet ovat samaa mössöä oli ehkä enemmän 2000-luvun alun nousukauden ja sateenkaarihallitusten aikainen ilmiö.
 – Kun saadaan aatteellisesti yhtenäisemmät hallitukset, se ehkä tuo paremmin esiin, millaisia eroja puolueiden välillä on.
 Ihmiset äänestävät identiteetit edellä
 Puolueen merkityksen korostuminen ei tarkoita, että vaalien ehdokaskeskeisyys olisi väistymässä mihinkään. Suomessa on harvinaisen henkilökeskeinen vaalitapa, joka pakottaa äänestäjät valitsemaan uurnilla puolueen lisäksi myös sopivan ehdokkaan. Muualla Euroopassa yleinen käytäntö on, että vaaleissa voi äänestää pelkkää puoluetta.
 Ehdokkaan merkitystä korostaa myös se, että yleensä ihmiset äänestävät asiakysymysten sijaan identiteetit edellä, huomauttaa yleisen valtio-opin professori  Hanna Wass  Helsingin yliopistosta.
 Jos puolueiden listoilta löytyy ehdokas, johon on helppo samastua, se voi painaa puoluevalintaa enemmän.
 – Tutkimuksen pohjalta on näyttöä siitä, että on melkein helpompi vaihtaa omaa näkemystään kuin vaihtaa sitä samastumisen kohdetta, Wass sanoo.
 Kyselyissä ihmisillä voi kuitenkin olla tapana häivyttää ehdokkaan merkitystä.
 – Meillä valveutuneen äänestäjän ideaali elää aika vahvana ja jotenkin ajatellaan, että henkilöön kiinnittyvät perusteet olisivat jollain tavalla toissijaisia. Jostain syystä myös vähän arastellaan ulkoisen edustavuuden näkökulmia, kuten että haluan ennen kaikkea naisen tai samanikäisen ehdokkaan.

Puoluevalinta on eduskuntavaaliuurnilla avainroolissa


Summary: Alus liikkuu nyt omin voimin ja suuntaa lounaaseen.

Merihätään joutunut ristelijä Viking Sky on saanut kolme moottoria toimimaan ja se pystyy liikkumaan omin voimin, kertoo Norjan yleisradioyhtiö NRK.
 Alukselta pyritään evakuoimaan helikoptereilla yli 1 300 matkustajaa ja miehistön jäsentä. Puolen yön maissa oli saatu evakuoitua vajaat 170 ihmistä.
 – Evakuointi jatkuu läpi yön, kertoo tiedottaja  Borghild Eldøen  meripelastuskeskuksesta.
 Evakuoiduista matkustajista kolme on loukkaantunut vakavasti. Kymmenen loukkaantunutta on viety sairaalaan.
 Lähistöllä myös merihätään joutuneen rahtialuksen yhdeksän hengen miehistö on jo evakuoitu.
 Lue lisää:
 Yli tuhat henkilöä evakuoidaan merihätään joutuneelta risteilyalukselta Norjan rannikolla – video

Merihädässä Norjan rannikolla oleva risteilyalus on saanut kolme moottoria toimimaan


Sudanissa Omdurmanin kaupungissa kahdeksan lasta kuoli, kun heidän löytämänsä tunnistamaton esine räjähti kosketuksesta.
 Lapsista seitsemän kuoli heti onnettomuuspaikalla ja yksi kuoli haavoihinsa sairaalassa.
 Tapahtumapaikalla oli vielä muutama vuosi sitten armeijan tiloja. Poliisi tutkii onnettomuutta.
 Lapset olivat ilmeisesti etsimässä metalliromua myytäväksi. Monet kouluikäiset lapset joutuvat Sudanissa tekemään erilaisia hanttihommia, koska maan taloudellinen tilanne pahenee koko ajan ja ruuan hinta on noussut nopeasti.
 Talouskriisi on aiheuttanut maanlaajuisia protesteja viimeisen kolmen kuukauden aikana. Ihmiset pitävät syypäänä tilanteeseen presidentti  Omar al-Bashirin  hallintoa.

Kahdeksan lasta kuoli räjähdyksessä Sudanissa


Summary: Theresa Mayn pääministerikauden loppu on lähellä.

Ministerit, ministeriöt ja valtioneuvosto

Ison-Britannian pääministeri  Theresa May  on joutunut ministerien salajuonen kohteeksi, jotta hän eroaisi pääministerin paikalta.
 Yhteensä 11 hallituksen ministeriä haluaisi, että May eroaisi, kertoo Sunday Times -lehti.
 Toimittaja  Tim Shipman  siteerasi lehdessä nimettömänä pysyttelevää ministeriä:
 – Loppu on lähellä. Hän on mennyttä kymmenen päivän sisällä, ministeri kommentoi.
 Mayn varamies David Lidingtonia veikkaillaan väliaikaiseksi pääministeriksi, lehti kirjoittaa.

Sunday Times: Brittiministerit ovat savustamassa pääministeri Maytä ulos


Summary: Syyttäjän mukaan presidentti Ricardo Martinelli valjasti maan turvallisuuskoneiston vakoilemaan poliittisia vastustajiaan.

Panamassa syyttäjä vaatii maan entiselle presidentille  Ricardo Martinellille  21 vuoden vankeusrangaistusta.
 Syytteen mukaan Martinelli vakoili poliittisia vastustajiaan, yritysjohtajia ja toimittajia toimiessaan maan presidenttinä 2009–2014.
 Arviolta 150 henkilön henkilökohtaista viestintää seurattiin ilman oikeuden lupaan, syyttäjä  Ricaurte Gonzalez  kertoi uutistoimisto AFP:lle. Syyttäjän mukaan Martinelli johti organisoitua viranomaisjärjestelmää, jonka tehtävänä oli kotimainen vakoilu.
 Toimintaa ohjasivat poliittiset tarkoitusperät. Eniten laiton vakoilu kohdistui niihin ihmisiin, joiden tiedettiin suhtautuvan kriittisesti presidentin hallintoon, Gonzalez kuvaili.
 Martinelli on kiistänyt syytteet. Hänen puolustusasianajajansa mukaan entistä presidenttiä ei voida liittää henkilökohtaisesti väitettyyn vakoiluun.
 Martinelli pidätettiin Yhdysvalloissa kesällä 2017 ja karkotettiin Panamaan vastaamaan syytteisiin.
 Lue lisää:
 Panaman entisestä presidentistä annettiin pidätysmääräys – uskotaan paenneen Floridaan

Panaman entistä presidenttiä uhkaa 21 vuoden vankeustuomio


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Millaista selvitystä työnantaja voi vaatia sairaan lapsen hoitamisesta?
 Jos vanhempi jää äkilliselle hoitovapaalle kipeää lasta hoitamaan, hänen työnantajallaan on usein juridisesti oikeus tietää, missä toinen vanhempi on ollut tuona aikana. Asiantuntijoiden mukaan  kyse on kuitenkin työyhteisön luottamuksesta .
 Käsitys kivikauden suomalaisten ruokavaliosta monipuolistuu
 Jettbölen ohranjyvä edestä, takaa ja sivusta.  Santeri Vanhanen
 Maanviljelys alkoi Suomen alueella aiemmin kuin on oletettu. Ahvenanmaalta löytyneistä ohran ja vehnän jyvistä vanhin on viiden vuosituhannen takaa.  Löytöjen runsaus kertoo , etteivät metsästäminen ja keräily olleet enää ainoita elinkeinoja.
 Espanjassa hylätään yhä valtava määrä koiria joka vuosi
 Málagassa sijaitsevalla koiratarhalla on paljon pienikokoisia entisiä perhekoiria. Tarhan johtajan mukaan ne on hylätty, koska ne eivät enää sopineet kuvioihin. Maija Salmi / Yle
 Espanjalaisperheissä on paljon koiria; joka neljännessä kodissa on koira. Mutta koiria hankitaan hetken päähänpistosta, aivan pienillekin lapsille. Niitä tuodaan hämärissä oloissa ulkomaisista pentutehtaista ja hylätään, jos lemmikki lakkaa huvittamasta. Viime vuonna Espanjassa hylättiin yli 100 000 koiraa.  Koirien kohtelusta voi kysyä  klo 10 alkaen Espanjan-toimittajaltamme,  Maija Salmelta .
 Muellerin Venäjä-tutkinta on valmis – raportti luovutettu oikeusministerille
 Erikoissyyttäjä Robert Mueller. Michael Reynolds / EPA
 Yhdysvalloissa erikoissyyttäjä  Robert Muellerin  lähes kaksi vuotta kestänyt  Venäjä-tutkinta on valmistunut.  Tutkinnassa on pyritty selvittämään, oliko Trumpin vaalikampanjan ja Venäjän välillä yhteistyötä. Mueller on myös tutkinut, onko Trump mahdollisesti syyllistynyt oikeuden estämiseen toimiessaan presidenttinä.
 Tyhjiö ja Juice kahmivat eniten Jussi-palkintoja
 Tyhjiö-elokuvan ohjannut ja tuottanut Aleksi Salmenperä (vas) palkittiin parhaan elokuvan Jussilla Jussi-gaalassa Helsingissä 22. maaliskuuta. Mikko Stig / Lehtikuva
 Kotimaisen elokuvan  Jussi-palkinnot  jaettiin perjantaina. Eniten palkintoja kahmivat elokuvat  Tyhjiö  ja  Juice . Molemmat saivat kolme Jussi-pystiä. _Tyhjiö _palkittiin parhaana elokuvana.
 Lauantai on tuulinen ja sateinen
 Yle
 Voimakas matalapaine liikkuu Suomen yli itään ja päivä on tuulinen. Pohjoisessa voi paikoin pyryttää lunta yli 10 senttiä. Etelässä ja maan keskiosassa sateet tulevat vetenä. Illalla sää poutaantuu. Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Työnantaja voi kysellä sairaan lapsen hoidosta, Muellerin Venäjä-tutkinta valmistui, tutkimus täsmentää kivikautista ruokavaliota


Summary: Odotuksia äitiydelle rakennetaan yhä enemmän sosiaalisen median ja toisiin äiteihin vertailun kautta.

Kun kouvolalainen  Teija Suutari  odotti esikoistaan, hänellä oli lievää ylipainoa. Lääkäri totesi aikuistyypin eli tyypin 2 diabetesta sairastavalle Suutarille, että hänen painonsa ei tarvitsisi nousta kiloakaan koko raskauden aikana.
 – Se kommentti jäi hyvin vahvasti takaraivoon. Olin viikolla 12 raskaana, ja sen kuultuani tuntui todella painostavalta mennä neuvolassa puntarille.
 Loppujen lopuksi kiloja kertyi kahdeksan. Alkuraskauden aikana saadusta kommentista huolimatta kasvava vatsa oli Suutarille ylpeyden ja ilon aihe.
 – Sain odotusaikana muutamia hyvinkin suoria kommentteja, että oletpa sinä iso. En välittänyt niistä, sillä koin itseni raskauden aikana kauniiksi, toteaa parhaillaan toista lastaan odottava Teija Suutari.
 Kiire palautua ulkoisesti
 Ei ole kuitenkaan poikkeuksellista, että raskaana olevan naisen painon kommentointi aiheuttaa negatiivisen tunnekuohun.
 Nopealla haulla internetistä löytyy liuta keskusteluja ja vinkkejä miten hallita painoa raskauden jälkeen ja jopa sen aikana, jotta kehon ulkoiset muutokset synnytyksen jälkeen näyttäytyisivät mahdollisimman pieninä.
 Aika usein jo jälkitarkastuksissa äiti kysyy, että koska voi mennä salille.  Maija Sipari, terveydenhoitaja, Kotkansaaren neuvola
 Etenkin sosiaalisessa mediassa ennen ja jälkeen -kuviin on vaikea olla törmäämättä. Tunnisteilla #FitMom ja #FitPregnancy löytyy Instagramista miljoonia kuvia, joissa äidit ympäri maailman esittelevät vauvavatsaansa kuntosalilla tai painonpudotustaan synnytyksen jälkeen.
 Neljän lapsen äiti  Sanna Kenttäkumpu  on todennut, että nykypäivänä monella tuntuu olevan kova kiire palautua synnytyksestä ulkoisesti.
 – Itse en niinkään sosiaalisessa mediassa näkemistäni kuvista kavahda, mutta joku muu voi ajatella, että miksei itse näytä tuolta. Kun näkee kuvan toisen äidin timmeistä vatsalihaksista ja sen yhteydessä lukee  30 päivää synnytyksen jälkeen , niin kyllähän se ulkonäköpaineita luo, sanoo Kenttäkumpu.
 Kun Sanna Kenttäkumpu sai esikoisensa noin 15 vuotta sitten, hän halusi palautua mahdollisimman nopeasti. Enää hän ei ole yhtä kriittinen ulkonäkönsä suhteen, sillä arjessa jaksaminen on hänestä tärkeämpää. Juha Korhonen/Yle
 Raskauden tuomia rajoituksia voi olla haastava hyväksyä
 Kotkalaisen Kotkansaaren äitiysneuvolan terveydenhoitaja  Maija Siparin  mukaan ulkonäkökeskustelun polttavuus on lisääntynyt viime vuosina. Etenkin äidit, jotka ovat tottuneet urheilemaan paljon, saattavat kokea haasteena, ettei raskaana ollessa voi liikkua niin rajusti.
 – Aika usein jo jälkitarkastuksissa äiti kysyy, että koska voi mennä salille. Toivon, että enemmän keskityttäisiin vauvaan tutustumiseen sekä imetykseen, Sipari sanoo.
 Lantionpohjan lihasten vahvistamisen voi aloittaa jo vuorokauden kuluttua synnytyksestä. Liian aikainen tai raju liikunta synnytyksen jälkeen voi kuitenkin aiheuttaa ongelmia, kuten selän kipeytymistä tai vaurioita lihaksille tai nivelille.
 Jouduin työstämään sitä, etten ikinä näytä samalta kuin ennen.  Teija Suutari
 Tutkimuspäällikkö  Tuovi Hakulinen  THL:n äitiys- ja lastenneuvolapalveluista toivoo, että äidit puhuisivat mahdollisista ulkonäköön liittyvistä paineista ja huolista avoimesti.
 – Neuvoloissa keskustellaan äidin kanssa monista raskauteen ja äitiyteen liittyvistä asioista, mutta ulkonäköpaineista ehkä ennemminkin puhutaan vain, jos ne erikseen otetaan puheeksi, Hakulinen sanoo.
 Muottiin työntämistä
 Ylen haastattelemat kolme äitiä toivovat, että neuvolassa heidän vointiinsa oltaisiin keskitytty enemmän.
 – Paljon puhutaan siitä, että paljonko on tullut kiloja. Se on sellaista äitien työntämistä samaan muottiin, Sanna Kenttäkumpu toteaa.
 Kahden lapsen äiti  Tiina Pönni  tietää, että puntarilla on oma tehtävänsä raskauden seurannassa. Hän kuitenkin toivoo, että äidin tuntemuksille annettaisiin enemmän arvoa.
 – Sinua mitataan koko ajan, ja välillä painonnousu on hyvä asia, välillä huono. Itse totesin, että kilot eivät kiinnosta, kunhan olen terveessä kunnossa, Pönni toteaa.
 Teija Suutari puolestaan huomasi, että lapsen synnyttyä hänen jaksamisesta ei kysytty paljoakaan.
 – Raskauden ajan neuvolassa seurattiin minua ja vauvaa ikään kuin yksikkönä. Synnytyksen keskityttiinkin pääasiassa lapseen ja minun vointiini puolestaan yllättävän vähän, puolitoista vuotta sitten esikoisensa saanut Suutari sanoo.
 Teija Suutari kääntyi lähipiirinsä ja muiden äitien puoleen, kun tarvitsi tukea raskauden aikana. Ajatusten käsittely puhumalla auttoi häntä paljon. Juha Korhonen/Yle
 Myös kehon sisäiset muutokset mietityttävät
 Teija Suutari muistaa kuulleensa, että kuusi viikkoa on normaali palautumisaika sektiosta. Hän yllättyi, kun näin ei hänen omalla kohdalla käynytkään. Apu löytyi vasta, kun hän itse haki sitä.
 – Kuuden viikon jälkeen pystyin käymään askel kerrallaan vaunulenkillä. Fysioterapia on kyllä sellainen asia, joka pitäisi tuoda enemmän ilmi, edes terminä neuvolassa. Aika itseohjautuva sai olla siinä asiassa, Suutari sanoo.
 Tiina Pönni toivoo, että kropan jaksaminen otettaisiin useammin puheeksi.
 – Itse palauduin ulkoisesti aika nopeasti raskauksistani. Muutokset, jotka eivät näy ulospäin, mietityttivät ennemminkin jälkikäteen sen sijaan, että jäikö lanteille viisi kiloa, Pönni kertoo.
 – Monesti taustalla voi lisäksi olla paljon isompiakin asioita kuin ne viisi kiloa. Voi olla, että nainen ei yksinkertaisesti pysty jumppaamaan siihen malliin kuin ennen raskautta, toteaa Sanna Kenttäkumpu.
 Siksi hän, Tiina Pönni ja Teija Suutari toivovat, että raskaudesta palautumiseen suhtauduttaisiin suvaitsevammin ja muistettaisiin, että kyseessä on pitkä ja kokonaisvaltainen prosessi.
 – Vaaka ei ole kaiken mittari, ja sen painottaminen on mielestäni todella tärkeää etenkin sellaisille äideille, joilla on haasteita itsetunnon kanssa, Teija Suutari sanoo.
 Tiina Pönni toivoo, että neuvolassa puhuttaisiin enemmän kehon muutoksista ja siitä, miten liikkua oikein raskauden aikana ja jälkeen. Juha Korhonen/Yle
 Äitien keskeistä vertailua
 Ulkonäkö on vain yksi elämän osa-alue, josta nykyäidit kokevat painetta, muistuttaa Sanna Kenttäkumpu.
 – Välillä tuntuu, että koko vanhemmuus on yhtä vertailua, ja että arvostelua tulee joka tuutista. Ja se on juuri pitkälti äitien keskeistä, hän sanoo.
 Kyseessä voi olla mikä tahansa asia perheen ruokavaliosta lasten harrastuksiin ja rattaiden kuosiin. Kyse on naisten mukaan vanhemmuuden idealismista: siitä, kenellä on koko paletti hallussa.
 – Itseäni ahdistaa hieman nähdä esimerkiksi videoblogeja raskauden jälkeisestä elämästä, joissa kaikki on täydellistä ja organisoitua. Itse kuitenkin tiedän, että se ei välttämättä ole realistista, että lapset ovat aina iloisena rivissä aamuseitsemältä, puhtaan valkoiset t-paidat päällä, Teija Suutari toteaa.
 Teija Suutari (vas.), Tiina Pönni ja Sanna Kenttäkumpu toivovat, että raskaudesta palautumiseen suhtauduttaisiin armeliaammin, sillä kyseessä on pitkä ja kokonaisvaltainen prosessi. Juha Korhonen/Yle
 Kohti armeliaampaa suhtautumista
 Vaikka odotuksia äitiydelle rakennetaan yhä enemmän sosiaalisen median kautta, on asiassa kääntöpuolensa: sosiaalinen media mahdollistaa samanaikaisesti myös ulkonäköpaineiden aktiivisen murtamisen.
 – On ollut mahtavaa nähdä vastakampanjoita, joissa äidit näyttävät, miltä heidän kroppansa näyttää heti tai vaikka vuosi synnytyksen jälkeen – eikä se ole se pyykkilautavatsa. On lohdullista tietää, että myös miehet voivat törmätä näihin kuviin, Teija Suutari sanoo.
 Hän tiesi jo raskaaksi tullessaan, että jotkut palautuvat synnytyksestä nopeammin kuin toiset. Pelkän painon palautumiseen ennalleen kului hänellä yli puoli vuotta.
 Osa kehon muutoksista on kuitenkin pysyviä, kuten sektiosta jääneet arvet.
 – Jouduin työstämään sitä, etten ikinä näytä samalta kuin ennen. Tullessani toista kertaa raskaaksi huomasin kuitenkin ennemminkin välittävän siitä, että onhan tämä vain kosmeettista, ja vauvalla on kaikki hyvin, Teija Suutari sanoo.
 Hän on hyväksynyt jäljet osaksi itseään ja on nykyisin jopa ylpeä niistä.
 – Huomasin että viimeinenkin palikka osui kohdalleen, kun ensimmäinen ajatukseni koski vauvaa, ei minua, hän hymyilee.

Kenellä on timmeimmät vatsalihakset 30 päivää synnytyksestä? – Kolme äitiä avautuu valtavista ulkonäköpaineista


Summary: Poliitikoilta tarvitaan radikaalimpia tekoja, jotta systeemiin saataisiin uskottavuutta nuorten silmissä, kirjoittaa ensimmäistä kertaa äänestävä Joonas Janhunen.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 En ole yllättynyt, että hiljattain julkaistun Nuorisobarometrin mukaan nuoret osoittavat entistä enemmän kiinnostusta politiikkaan. Omassa kaveripiirissäni politiikka ei ole harvinainen puheenaihe, ja poliittisia kantoja löytyy moneen lähtöön. Voin kyselemättäkin kertoa, että hyvin harva on täysin välinpitämätön politiikan suhteen, ja näiltä harvoiltakin löytyy vähän kaivellessa ajatuksia sekä toiveita politiikkaan liittyen.
 Tuntuu alentavalta, kun nuorille yritetään puhua niin kuin “nuorille”. Tuolloin usein keksitään joku kiva häshtägi ja oletetaan, ettei meitä kiinnosta.
 Kyseltyäni vähän tarkemmin kaveripiirissäni , mikä politiikassa tuntuu joko kiinnostavalta tai luotaantyöntävältä, kävi ilmeiseksi, että yleisimpänä syynä kiinnostuksen puutteeseen oli kokemus siitä, ettei politiikassa ajeta varsinaisesti kavereilleni millään tavalla ajankohtaisia tai tärkeitä aiheita. Kyse on siis siitä, ettei yhteiskunnallisten asioiden ratkomisella tunnu olevan vaikutusta omaan itseen. Suurin osa kuitenkin oli sitä mieltä, että politiikan seuraaminen on tärkeää vähintään siksi, että pysyy kartalla ajankohtaisista tapahtumista, vaikkei ihan hahmottaisikaan, miten ne omaan elämään vaikuttavat.
 Muutaman mielikuva politiikasta  oli kärttyiset, iäkkäät pukumiehet keskustelemassa lakipykälistä. Eihän se nyt sellaista ole – ainakaan aina – mutta en ollenkaan ihmettele, mistä tällainen käsitys on peräisin.
 Suomalainen politiikka vaikuttaa  herkästi monen nuoren silmään hitaasti eteenpäin matelevalta ellei täysin paikallaan junnaavalta, jonninjoutavalta jauhamiselta, jossa mitään ei oikeasti saada aikaan. Tätä eivät varsinaisesti auta hiljattainen sote-ikuisuusprojektin lässähtäminen ja hallituksen kaatuminen.
 Nuoriin ei myöskään kannata yrittää vedota emojeilla tai väkinäisillä meemeillä – niin sanotulla “kanssalapseilulla”. Sellainen luultavasti käännyttää enemmän nuoria pois aiheista kuin niiden pariin. Tuntuu alentavalta, kun nuorille yritetään puhua niin kuin “nuorille”. Tuolloin usein keksitään joku kiva häshtägi ja oletetaan, ettei meitä kiinnosta.
 Poliitikoilta tarvitaan radikaalimpia tekoja  suurien sanojen sijaan, jotta systeemiin saataisiin uskottavuutta nuorten silmissä. En tietenkään tarkoita sitä, että nyt tarvitaan vallankumous tai koko suomalaisen yhteiskunnan radikaali muutos – kunhan nyt saataisiin aikaan edes jotain, jolla on tulevaisuuden kannalta merkitystä.
 Viimeviikkoinen ilmastolakko  osoitti aika selkeästi, missä suuri osa nuorisosta seisoo politiikan suhteen – vaikkakin toki osa varmasti oli helpon vapaapäivän takia mukana.
 Tässä pisteessä on setämiesten  ihan turha väittää, etteikö nuorisoa muka kiinnostaisi politiikka. (Selvyyden vuoksi on myös syytä tarkentaa, että setämiehisyys on piirre eikä sukupuolisidonnainen asia. Eduskunnassa moni tätikin on ansioitunut setämies.) Kaikki meistä eivät vain pääse itse vaikuttamaan asioihin äänestämisen kautta, koska ikää ei vielä ole tarpeeksi.
 Hiljattain äänioikeuden saaneena  aion itse ainakin käyttää eduskuntavaaleissa mahdollisuuttani vaikuttaa siihen, kuka omista asioistani päättää. Toivon myös muiden nuorten tekevän samoin. Nyt ollaan kuitenkin isojen asioiden ja oman tulevaisuuden äärellä. Ja sitä johtamaan ei vääriä ihmisiä haluta.
 Joonas Janhunen
 Kirjoittaja on eduskuntavaaleissa äänestävä abiturientti Pohjois-Tapiolan lukiosta.
 Tämä kolumni on osa kolmen kolumnin sarjaa, jossa eka kertaa äänestävät kertovat ajatuksiaan politiikasta ja äänestämisestä. Kolumnisarja on tehty yhteistyössä  Yle Uutisluokan  kanssa.
 Lisää aiheesta
 Armin Kellomäen kolumni: Vanhempien ikäluokkien parjaama idealismi sopii politiikkaan täydellisesti
 Ylen vaalikone
 Yle Kioskin vaalibotti
 12.4. Nuorten vaalitentti Yle TV1 ja Yle Areena klo 21.00.
 Aiheesta voi keskustella 23.03.2019 klo 17.00.

Joonas Janhusen kolumni: Nuoret eivät kaipaa poliitikoilta “kanssalapseilua”


Summary: Ilmaston muuttajat, osa 2/4: Laura Kolehmaisen mielestä kansalaisen paras ilmastoteko on vaikuttaa päättäjiin.

Kuka? Laura Kolehmainen, Ilmastoveivi2019-kansanliikkeen perustaja Syntynyt vuonna 1994. Kotoisin Vantaalta, juuret Karjalassa. Oikeustieteen ja maailmanpolitiikantutkimuksen opiskelija Helsingin yliopistosta.
 IPCC:n raportti läsähti tajuntaan jotenkin eri tavalla kuin ennen.   Laura Kolehmainen
 "Lokakuussa 2018 koin ilmastoherätyksen.
 Ilmastonmuutos on huolestuttanut minua jo pitkään, mutta sillä kertaa IPCC:n raportti läsähti tajuntaan jotenkin eri tavalla kuin ennen. Tuli olo, että nyt pitää tehdä jotain, jos halutaan joskus tehdä jotain.
 Siihen aikaan puhuttiin paljon politiikan supervuodesta 2019. Samana vuonna on kahdet vaalit ja Suomi toimii EU:n puheenjohtajamaana.
 Aloin funtsia asiaa ja tajusin, että tässä on kerrankin tilaisuus ohittaa se iänikuinen keskustelu, jonka mukaan pieni Suomi ei voi tehdä mitään, koska kiinalaiset ja intialaiset saastuttavat niin paljon. Nyt on ainakin nimellisesti mahdollisuus johtaa yhtä maailman isoimmista saastuttajista ja ilmastonmuutoksen mahdollisista ratkaisijoista.
 Lokakuussa päätin perustaa kampanjan. Sen jälkeen kaikki on tapahtunut supernopeasti. Kysyimme kavereiden kanssa Fingolta ja ympäristöministeriöltä, miten ilmastopolitiikkaan vaikutetaan. Menin ilmastomarssille ja peruin sukupäivälliset.
 Ajattelin, että on siistiä alkaa tehdä isoa kunnianhimoista projektia, jolla on pienet mahdollisuudet onnistua.
 Laura Kolehmaisen mielestä Suomen pitää vaatia tiukkaa ilmastopolitiikkaa. Antti Haanpää / Yle
 Kulutusvalinnoista saarnataan myös tyypeille, joilla ei ole massia tai resursseja muokata elämäänsä kestävämmäksi.   Laura Kolehmainen
 Tärkein tavoitteemme on se, että Suomen pitää ajaa 1,5 asteen tavoitetta tiukasti EU:ssa.  Haluamme sen myös seuraavaan hallitusohjelmaan. Haluamme, että Suomi on tulevaisuudessa globaali ilmastojohtaja ja aloittaa sen olemalla ilmastojohtaja tänä vuonna EU:n puheenjohtajakaudella.
 Suomi päättää lähes kaikkien neuvoston kokousten agendat, joten ilmastotavoitteiden päivittäminen on mahdollista. Suomessa voitaisiin myös järjestää ilmastohuippukokous.
 Kansalaisen tärkein ilmastoteko on vaikuttaa päättäjiin.
 Viime lokakuuhun asti Suomessa keskityttiin siihen, miten kaikki voivat yksilöinä pienentää hiilijalanjälkeään. Se on ihan lillukanvarsia ja piipertelyä.
 Kulutusvalinnoista saarnataan myös tyypeille, joilla ei ole massia tai resursseja muokata elämäänsä kestävämmäksi. Kahdentoista vuoden aikana yhteiskunnan perustat on ajateltava uusiksi. Tarvitaan yhteiskunnan transformaatio siihen, että vähäpäästöisempi vaihtoehto on  default.
 Yhteiskuntaa halukkaimpia rakentamaan ovat nuoret, koska he eivät vielä muutenkaan tiedä, miten he tätä elämää rupeaisivat elämään. Siksi meidän vetoomuksemme saa allekirjoittaa, vaikka olisi alle 18-vuotias.
 On mahdoton uskoa siihen, että tarvittava muutos tulisi.  Laura Kolehmainen
 Eniten minua ahdistaa massan hitaus.  Suomalaisessa politiikassa keskustelu ilmastonmuutoksesta on eturyhmien välistä neuvottelua siitä, kenen pitää maksaa kustannukset. Kaikesta paistaa läpi, ettei kunnianhimon taso ole riittävä. On mahdoton uskoa siihen, että tarvittava muutos tulisi.
 Viime aikoina on alkanut näyttää siltä, että Ilmastoveivi saattaa onnistua.Samalla olen alkanut potea hiipivää tunnetta siitä, ettei tämäkään ole tarpeeksi.
 Vaikka onnistuisimme täydellisesti, tuho tulee.
 Mutta ei se tarkoita, että heitän pyyhkeen kehään ja hanskat tiskiin ja lähden Balille. Minulla on ehkä vähän kornisti sellainen ajatus, että haluan ainakin ajatella, että olen tehnyt kaikkeni, vaikka sitten kävisikin kehnosti."
 Laura Kolehmainen ei ole valmis luovuttamaan, vaikka urakka tuntuu joskus ylivoimaiselta. Antti Haanpää / Yle
 Ilmastoveivi2019-vetoomuksen voi lukea ja allekirjoittaa täällä:  https://www.ilmastoveivi2019.fi/
 Lue myös :
 16-vuotias Atte Ahokas on perjantaisin lakossa: "Poliitikot ovat epäonnistuneet ja pettäneet meidän sukupolvemme"

Laura Kolehmainen yrittää ilmastoveivata Suomesta maailman ilmastojohtajan: "On ihan piipertelyä saarnata kulutusvalinnoista köyhille"


Summary: SDF-joukot kertovat ottaneensa haltuun Syyriassa sijaitsevan Baghuzin kylän.

Yhdysvaltain tukemat Syyrian demokraattiset joukot (SDF) sanovat vapauttaneensa Baghuzin kylän ja lyöneensä Isisin.
 – Baghuz on vapaa ja Isis on voitettu sotilaallisesti, kurdijohtoisen SDF:n tiedottaja  Mustafa Bali  tviittasi.
 Irakin ja Syyrian rajalla sijaitseva Baghuz on ollut terroristijärjestö Isisin viimeinen saareke. Kylän hallinnasta on taisteltu useita kuukausia ja liki 60 000 ihmistä on paennut alueelta joulukuun jälkeen.
 Yle Uutisgrafiikka
 Syyrian konfliktin eri osapuolet ovat julistaneet Isisin kaatuneen eri yhteyksissä aikaisemminkin, mutta Baghuzia on yleisesti pidetty perääntyvän järjestön viimeisenä pakopaikkana. SDF:n ilmoituksesta huolimatta taistelut alueella kuitenkin jatkuivat.
 Isis oli laajimmillaan kesällä 2014, jolloin se hallitsi lähes kahdeksan miljoonaan ihmisen asuttamaa aluetta Syyriassa ja Irakissa.
 Lue lisää:
 Isisin viimeiseltä saarekkeelta Syyriassa evakuoidaan siviilejä  19.2.2019
 Isisin kalifaatti on mennyttä, mutta järjestö voi vielä nousta – neljä kysymystä terrorijärjestön tulevaisuudesta  19.2.2019

Yhdysvaltain tukemat kurdijoukot: Isis kukistettu – järjestön viimeinen linnake vallattu


Summary: Junioreiden määrä auto-, moottoripyörä- ja moottorikelkkalajien kilparadoilla kasvoi viime vuonna. Paikalliset moottorikerhot tekevät paljon työtä saadakseen lajien pariin uusia kuskeja.

Tästä on kyse Suomen Moottoriliitossa on noin parikymmentä kesä- ja talvilajia moottorikelkkailusta motocrossiin Suomessa on noin 2400 alle 15-vuotiasta nuorta, jotka harrastavat Moottoriliiton alla olevia lajeja Moni paikallinen moottorikerho panostaa junioritoimintaan, koska se pitää lajin elinvoimaisena Drag racing on autoilla, dragstereilla tai moottoripyörillä ajettava kiihdytyskilpailu Esimerkiksi kiihdytysajamisen voi aloittaa sinä vuonna, kun lapsi täyttää 8 vuotta
 6-vuotias  Ella Pukkila  kaasuttelee omalla junior bikellään kotinsa tallissa Vaasan Asevelikylässä. Eskaria käyvä Ella hihkaisee olevansa innoissaan tulevasta harrastuksestaan, mutta vielä pari vuotta pitäisi jaksaa odottaa. Hän virnuilee kuitenkin odottaneensa jo 3-vuotiaasta asti tulevaa syksyä. Silloin hän saa aloittaa kevyen harjoittelun omalla punaisella mopollaan.
 Suomen Moottoriliitto ry:n alla olevissa kerhoissa eri lajeja harrastaa tällä hetkellä noin 2400 alle 15-vuotiasta. Viime vuonna junioreiden kilpalisenssien määrä kasvoi noin kymmenellä prosentilla, ja moottoriurheilussa kilpailee lähes 600 lasta ja nuorta.
 6-vuotias Ella Pukkila seuraa Saija Lehtisen ja Tiia Harsusen jalanjälkiä moottoripyörien kiihdytysajoissa. Mirva Ekman / Yle
 Ella Pukkila alkaa harrastamaan sisarustensa jalanjäljissä moottoripyörien kiihdytysajoja. Suosituin laji junioreiden näkökulmasta on motocross, mutta drag racing vetää myös nuoria puoleensa, niin autojen kuin moottoripyörien kiihdytysajoissa. Ajamisen saa aloittaa sinä vuonna, kun lapsi täyttää kahdeksan vuotta.
 Juniorit pitävät lajeja hengissä
 Monet moottorikerhot panostavat yhä enemmän nimenomaan junioreihin. Heissä piileekin tulevaisuus – ilman uusia kuskeja moottoriurheilulajit ovat vaarassa näivettyä.
 Vaasalainen Sunrise Cruisers on lisännyt junioritoimintaansa vuosien aikana. Yhdistyksellä on nykyisin käytössä esimerkiksi kalustoa, jolla lajista kiinnostuneet lapset ja nuoret pääsevät testaamaan eri välineitä ennen ostopäätösten tekemistä.
 6-vuotias Ella Pukkila kiillottaa tulevaa kiihdytyspyöräänsä kotitallissa. Mirva Ekman / Yle
 Yhdistyksen junior teamin vetäjä  Juha Lehtinen  pitää junioreiden lukumäärää tällä hetkellä alalla melko hyvänä. Ongelma on kuitenkin harjoituspaikoissa – tai siinä, ettei niitä juurikaan ole.
 – Meillä ei ole esimerkiksi Vaasassa tällä hetkellä paikkaa, missä harjoitella. Kartingilla ja motocrossilla niitä taitaa olla jonkin verran, mutta meillä ei yhtään, Lehtinen huokaisee.
 Koko perheen yhteinen juttu
 Toisinaan harrastus vie koko perheen mennessään. Näin on käynyt nimenomaan Juha Lehtisen ja  Sari Harsusen  uusioperheessä, jossa lähes kaikki lapset ovat tekemisissä tavalla tai toisella joko itse kiihdytysajojen tai muuten lajiin liittyvien asioiden kanssa.
 Moottoripyörien kiihdytysajot ovat perheelle jo enemmänkin elämäntapa kuin pelkästään harrastus.
 Sari Harsunen ja Juha Lehtinen omassa kotitallissaan. Mirva Ekman / Yle
 Junioriluokissa vuosia ajaneet  Saija Lehtinen , 19, ja  Tiia Harsunen , 18, kiillottavat omia pyöriään tallissa. Lehtinen kokeili 13-vuotiaana isänsä kehotuksesta Sunrise Cruisersin testipyörää ja halusi oman samantien. Tiia Harsunen ajoi puolestaan ensin 10-vuotiaana dragsteria, mutta vaihtoi kaksipyöräiseen lähinnä kustannussyistä – autot maksavat paljon, joten hänelle hommattiin pyörä. Sitä on kuitenkin helpompi kuljettaa, Harsunen lisää.
 Nuoret naiset ovat kiertäneet junnuluokissa esimerkiksi West Coast Cupia, joka on niin sanottu matalamman kynnyksen kilpasarja. Tiia Harsunen voitti Cupin vuonna 2018 ja hän on osallistunut kolmen vuoden aikana useampiin SM- ja EM-kisoihin.
 Saija Lehtinen (vas.) ja Tiia Harsunen pyörien päällä kotitallissa. Mirva Ekman / Yle
 Saija Lehtinen on osallistunut myös ennen parin vuoden taukoa muutamaan SM-kisaan, yhteen EM-kilpailuun ja testipäivään.
 He uskovat, että nuoria tarvitaan lisää lajin pariin ja kisaradoille.
 – Tottakai on paljon hauskempaa nähdä junnuja siellä, kuin niitä vanhoja paappoja, jotka vetelee radalla. Ne on niitä vanhoja konkareita, eli kyllä meitä uusia tulokkaitakin tarvitaan. Pitäisi vaan saada lisää harjoituspaikkoja, Tiia Harsunen lataa.
 Kerhoilla iso työmaa
 Suomen Moottoriliitossa uskotaan junioritoiminnan kasvuun. Aika ajoin harrastajamäärien väheneminen huolestuttaa lajiliitossa, mutta liiton järjestövastaava  Ville Salonen  luottaa jäsenkerhojen panoksiin junioritoiminnassa.
 – Kerhoja on pari sataa ja ne tekevät tärkeää työtä junioreiden toiminnan kehittämiseksi koko ajan, Salonen muistuttaa.
 Juniorbike. Mirva Ekman / Yle
 Hän korostaa kerhojen isoa työmaata lajin kehittämisessä muutenkin – harjoittelu ylipäänsä, radalla harrastaminen ja junioriryhmien valmentaminen ovat pääasiassa kerhojen vastuulla ja usein tätä työtä tehdään vapaaehtoisvoimin.
 Nuorimmissa luokissa tavoitteet eivät ole useinkaan menestymisessä, vaan hauskanpidossa ja ajamisesta nauttimisessa.
 Uusikin sukupolvi jo kasvamassa
 Moottoriurheilulajeihin päädytään usein esimerkiksi vanhempien näyttämän esimerkin perässä. Ville Salosen mukaan se on tänä päivänä vielä yleisin reitti junioreille, mutta haluaa muistuttaa, että paikallisten kerhojen kautta voi lähteä mukaan ilman moottoriurheilutaustaakin.
 Sunrise Cruisersin junior teamin vetäjä Juha Lehtinen kotitallissaan. Mirva Ekman / Yle
 Vaasalainen Juha Lehtinen sanoo, ettei yhtäkään lapsista ole tarvinnut niin sanotusti pakottaa mukaan kiihdytyspyöräilyyn. Hän on perheeseen kuuluvista lapsista ja nuorista sekä heidän menestyksestään kilpakentillä myös ylpeä.
 – Tämä antaa omanarvontunnetta lapsille ja juuri se, kun pyöriäkin saa itse ruuvata, niin he oppivat samalla käsillä tekemistä. Lapsista on ollut myös hienoa kertoa koulussa että on mopo, aika harva ekaluokkalainen voi kertoa että lähen tossa ajamaan viikonloppuna mopolla, Lehtinen hymyilee.
 Harrastus ei ole katomassa ainakaan tästä uusioperheestä mihinkään. Tulevan sukupolven varalle on jo suunnitelmia.
 – Meillä on kaksi lastenlasta, tyttöjä. Eiköhän me saada nekin käännytettyä. Ei mene kuin kuusi vuotta niin hekin pääsevät ajamaan, ei siihen mene kauaa, repeää Lehtinen nauruun.
 Junioreiden keräämiä pokaaleja tallin seinustalla. Mirva Ekman / Yle

Juniorit pitävät moottoriurheilun elossa – eskari-ikäinen Ella Pukkila odottaa jo malttamattomana pyörän selkään pääsyä


Summary: Pääministeri sanoo miettivänsä jatkuvasti, mitä uusiseelantilaiset tuntevat juuri nyt.

Reuters:  "Rauhallinen ja myötätuntoinen"
 Marie Claire Australia:  "Tältä näyttää todellinen johtaja"
 New York Times:  "Amerikka ansaitsee johtajan, joka on yhtä hyvä kuin Jacinda Ardern"
 Uuden-Seelannin pääministeriä  Jacinda Ardernia  on  ylistetty kotimaassaan ja ympäri maailmaa (BBC)  Christchurchin viimeviikkoisen terrori-iskun jälkeen. Hän on esiintynyt jämäkästi mutta puhunut vihan sijasta huolenpidosta ja surusta.
 "En toivonut tätä roolia"
 Pääministeri Ardern otti aloitteen käsiinsä nopeasti iskun jälkeen,  kertoo uutissivusto The Spinoff.  Kun iskun yksityiskohdat alkoivat selvitä, hän kutsui hyökkäystä moskeijoihin selvin sanoin terroriteoksi.
 Samalla hän vannoi, ettei väkivallalla ole sijaa Uudessa-Seelannissa. Hän ilmoitti, että maahanmuuttajataustaiset uhrit olivat kotimaassaan – he olivat uusiseelantilaisia muiden joukossa.
 Uuden-Seelannin pääministeri Jacinda Ardern on tavannut iskun jälkeen muslimiyhteisön jäseniä Christchurchissä. Boris Jancic / EPA
 Seuraavana päivänä Ardern sonnustautui hijab-päähuiviin, kun hän tapasi uhrien omaisia muiden poliitikkojen kanssa. Näin hän osoitti tukea Uuden-Seelannin surevalle muslimiyhteisölle. Kuvat levisivät laajasti maailman tiedotusvälineissä ja sosiaalisessa mediassa.
 Tällä viikolla Ardern on nähty useasti lohduttamassa ja halaamassa omaisia ja muslimiyhteisön jäseniä. Hän on myös ilmoittanut, että hallitus  aikoo kieltää iskussa käytetyn kaltaiset puoliautomaattiset rynnäkköaseet.
 Tiistaina Ardern  piti parlamentissa puheen,  jonka hän aloitti ja lopetti arabiankielisillä rauhantervehdyksillä. Hän korosti puheessaan huolenpitoa, jota uhrien omaiset tarvitsivat.
 – En koskaan toivonut, että yksi rooleistani olisi tuoda ääni kansakunnan surulle,  Ardern sanoi puheessaan.
 Jacinda-mania nosti pääministeriksi
 Ardernin suosio on iskua vanhempaa perua. Hän nousi kriisissä rypevän työväenpuolueen johtajaksi alle kaksi kuukautta ennen parlamenttivaaleja vuonna 2017.
 Karismaattisen ja helposti lähestyttävän Ardernin ja hänen puolueensa suosio kasvoi nopeasti.  Media alkoi puhua Jacinda-maniasta,  ja työväenpuolue voitti vaalit. Ardernista tuli pääministeri 37-vuotiaana.
 Kesäkuussa 2018 Ardernista tuli äiti. Hän palasi töihin  kuuden viikon äitiysloman jälkeen.
 Jacina Ardernin puoliso Clarke Gayford piteli sylisään parin Neve-tytärtä, kun pääministeri puhui New Yorkissa YK:n päärakennuksessa syyskuussa. Justin Lane / EPA
 Ardernia on verrattu Kanadan  Justin Trudeauhun  ja Ranskan  Emmanuel Macroniin . Liberaalit johtajat on haluttu nähdä vastavoimana populisteille, jotka hyödyntävät politiikassaan pelkoa ja jakavaa retoriikkaa.
 Vertaus ontuu hieman, sillä Ardernin hallitukseen kuuluu myös populistipuolue Uusi-Seelanti ensin.  Hallitus on yrittänyt vähentää maahanmuuttoa,  mutta huonolla menestyksellä.
 Pyysi Trumpilta myötätuntoa ja rakkautta muslimeille
 Ardern on itse hyvin tietoinen roolistaan kriisijohtajana ja on pohtinut valintojaan avoimesti.
 – Politiikassa voimme näyttää esimerkkiä käytöksellämme. Osittain siksi päätin, että en tietoisesti käytä terroristin nimeä lainkaan ja kutsun tekoa terrorismiksi, Ardern sanoi  Stuff-uutissivuston perjantaina julkaisemassa haastattelusta.
 – Aina kun pääsen jakamaan ajatuksiani, mietin, mitä uusiseelantilaiset tuntevat juuri nyt. Mitä sanoja kuulen sanottavan ympärilläni? Miltä meistä kaikista tuntuu? Ardern pohti.
 Ardern vaikuttaa myös tietoisesti asettuvan Yhdysvaltain presidenttiä  Donald Trumpia  vastaan. Trump on puhunut kielteisesti muslimeista ja vaati heille maahantulokieltoa vaalikampanjansa aikana.
 Isänsä ja veljensä iskussa menettänyt Zaid Mustafa osallistui Christchurchin uhrien muistotilaisuuteen perjantaina. Martin Hunter / EPA
 Trump sanoi Uuden-Seelannin iskun jälkeen, ettei pidä valkoisen nationalismin nousua uhkana. Ardern ilmoitti yksikantaan, ettei ole samaa mieltä.
 Trump myös soitti Ardernille ja kysyi, mitä apua Uusi-Seelanti tarvitsisi iskun jälkeen.
 – Myötätuntoa ja rakkautta kaikkia muslimiyhteisöjä kohtaan, Ardern kertoi vastanneensa uutistoimisto Reutersin mukaan.
 Myötätunto ei takaa menestystä
 Juuri nyt Ardernin näyttää pärjäävän työssään paremmin kuin verrokkinsa. Trudeau on  menettänyt suosiotaan hallitusta ravistelevan skandaalin takia.  Macronia painavat  epäsuositut uudistukset ja ylimieliseksi tulkittu käytös.
 Trudeau joutui lohduttamaan kansakuntaa, kun äärioikeistolainen hyökkääjä surmasi kuusi ihmistä moskeijassa Quebecissa vuonna 2017. Osa uhrien omaisista loukkaantui, kun pääministeri ei tavannut heitä henkilökohtaisesti vieraillessaan kaupungissa,  kertoo yleisradioyhtiö BBC.
 Myötätunto kriisin hetkellä ei takaa jatkuvaa menestystä. Norjalaiset ylistivät pääministeri  Jens Stoltenbergia  vuonna 2011, kun hän julisti, että Utøyan terroritekoihin on vastattava vihan sijasta rakkaudella.
 Silti hän hävisi Norjan parlamenttivaalit kaksi vuotta myöhemmin.
 Ihmiset jättivät kukkia ja kynttilöitä Christchurchin iskun uhrien muistoksi. Kelly Barnes / EPA
 Lue myös:
 Christchurchin terrori-iskun uhrit: Syyriasta paennut perhe oli juuri saanut uuden elämän
 Hurja maoritanssi kunnioittaa Uuden-Seelannin terrori-iskun uhrien muistoa
 Ghassan Alaraji menetti ystävänsä, Rob Classworthin usko murskattiin – Yle tapasi joukkomurhan järkyttämiä uusiseelantilaisia

Maailman media ylistää Uuden-Seelannin Jacinda Ardernia, joka halaa surevia muslimeja ja kuittailee Donald Trumpille