Summary: Kävimme rakennusalan yrityksessä, jossa työskentelee yhdeksän kuuroa. Viittomakieli on tullut tutuksi.

Tästä on kyse Orimattilalainen rakennusalan yritys työllistää noin 200, joista yhdeksän on kuuroja. Kuurojen Liitosta kerrotaan, että Suomessa on noin 3–4 tuhatta kuuroa, joista työikäisiä on noin 1 200. Kuurot kohtaavat työllisyyteen vaikuttavia ennakkoluuloja, joihin auttaisi työnantajien tutustuminen kielivähemmistöön.
 Yhteinen kahvihetki Perustavan pääkonttorissa Orimattilassa sujuu leppoisasti.
 Kahvitauon lomassa keskustellaan myös viittomakielellä, jota yrityksen kuurot työntekijät  Jani Toivanen  ja  Lauri Perätalo  ovat opettaneet työkavereilleen.
 Perustava on kustantanut kuuleville työntekijöilleen viittomakielen peruskursseja ja osa on tarttunut tilaisuuteen.
 Moni työnantaja pelkää kuurojen työntekijöiden palkkaamista, mutta poikkeuksiakin siis on. Orimattilalainen rakennusalalla toimiva Perustava Oy on saanut Kuurojen Liitolta kunniamaininnan viittomakielisten aseman parantamisesta vuonna 2018.
 Perustava työllistää noin 200 työntekijää, joista kuuroja on yhdeksän. Yksi yrityksen työntekijöistä on rakennesuunnittelija Jani Toivanen. Vaikka omalla työpaikalla ennakkoluulot eivät ole aiheuttaneet ongelmia, on monien muiden työnantajien asenteessa parantamisen varaa.
 Toivanen arvelee, että työpaikoilla saatetaan esimerkiksi pelätä kommunikointivaikeuksia ja työympäristön erityisjärjestelyjä. Hän myös arvelee, että työnantajat pelkäävät, miten työ sujuu.
 – Myös työturvallisuusasiat saattavat arveluttaa.
 Ennakkoluulot ovat kuitenkin voitettavissa, jos työnantajat rohkenevat tutustua kuuroihin esimerkiksi työkokeilujen kautta. Toivanen vertaa kuurojen asemaa maahanmuuttajiin, jotka eivät osaa suomea.
 – Eivät hekään osaa kieltä, mutta voivat silti päästä töihin. Sekä kuurojen että maahanmuuttajien kohdalla kyse on kuulumisesta kielivähemmistöön.
 Etätulkki apuna, joskus myös kynä ja paperi
 Kuuroilla työntekijöillä on mahdollisuus Kelan kautta tilattavaan tulkkiin. Tulkkauspalvelut eivät aiheuta kustannuksia työnantajalle.
 Tulkki on mahdollista saada myös työajan ulkopuolella vaikkapa pikkujouluihin. Työnantajilla on mahdollisuus myös tukeen, jolla työpaikoille voi asentaa apuvälineitä, kuten hälytysvaloja.
 Jani Toivanen tilaa tulkin paikalle esimerkiksi palavereihin. Hän arvioi, että tulkkien saatavuus on lähiseudulla hyvä, mutta esimerkiksi pääkaupunkiseudulla tilanne on toinen, sillä kysyntää palveluilla on enemmän. Aina tulkin ei tarvitse saapua toimistoon paikalle.
 – Jos täytyy saada nopeasti yhteys asiakkaaseen, käytän etätulkkauspalvelua.
 Keskusteluissa apuna voivat olla esimerkiksi pikaviestisovellukset. Jossain tilanteissa Toivanen saattaa ottaa käyttöön myös kynän ja paperin saadakseen asiansa sanottua.
 Toimitusjohtaja: “Jos nähtäisiin se ihminen kuurouden takana”
 Kuurojen Liitosta kerrotaan, että Suomessa on noin 3 000–4 000 kuuroa, joista työikäisiä on noin 1 200.
 Joukkoon mahtuu monenlaista elämäntilannetta: osa on opiskelijoita, osa työkyvyttömiä, loput töissä käyviä tai työtä etsiviä. Tarkkoja lukuja kuurojen työllisyydestä ei ole, sillä vammaislain nojalla asiaa ei ole tilastoitu.
 Toimitusjohtaja  Markku Nenonen  luotsaa 11 vuotta toiminutta Perustavaa. Yrityksen palkkalistoilla on pitkään työskennellyt myös kuuroja.
 – Meillä ei ole ollut määrittelevä tekijä, onko työntekijä kuuro vai kuuleva, Nenonen painottaa.
 Yksi Perustavan kuuroista työntekijöistä on määrälaskija Lauri Perätalo.
 Nenonen on tottunut toimimaan kuurojen parissa jo omassa perhepiirissään. Myös työntekijöiden suhtautuminen viittomakieltä käyttäviin työkavereihin on mutkatonta. Esimerkiksi kahvitauoilla saatetaan opetella viittomakielen alkeita täysin omaehtoisesti.
 Tulkkausjärjestelyt eivät ole aiheuttaneet vaivaa yrityksessä, sillä työntekijät hoitavat asian itsenäisesti.
 Jos tilanne on kerran näinkin mutkaton, miksi työnantajilla on ennakkoluujoja kuurojen palkkaamisen suhteen? Nenonen arvelee, että vaikuttimena on vaivannäkö, jonka kuuroihin tutustuminen vaatii. Ratkaisuksi hän esittää seuraavaa:
 – Perehdyttäisiin asiaan ja nähtäisiin se ihminen siellä kuurouden takaa.
 Lue lisää:
 Viittomakielen päivän tunnustuspalkinto kuurolle insinöörille Tomas Vaaralalle
 Kuurojen palvelusäätiö on avannut auttavan linjan
 Viittomakielten verkosto vaatii selvitystä kuurojen kokemista vääryyksistä

Tämä työyhteisö luottaa kuuron työkaverin osaamiseen – Jani Toivasen apuna ovat kynä, etätulkki ja pikaviestimet


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Ilmastonmuutos ei näy vielä muuttoliikkeissä
 Köyhässä Bangladeshissa ihmisten on sopeuduttava elämään tulvien keskellä.  Abir Abdullah / EPA
 Miljoonat ihmiset muuttavat  maasta toiseen jatkuvasti, mutta pakolaisten taustalla on yleensä sota tai vaino. Myrskyjen ja tulvien takia muutetaan yleensä lyhytaikaisesti turvaan ja palataan takaisin. Ilmaston lämpenemisen takia kuitenkin elinolot vaikeutuvat ja osa maapallosta muuttuu elinkelvottomaksi. Pelko pakolaistulvista on kuitenkin jo saanut aikaan poliittisia muutoksia.
 Joukkosurmassa 50:s kuolonuhri
 Christchurchin asukkaat surivat terrori-iskun uhreja kasvitieteellisessä puutarhassa sunnuntaina. Mick Tsikas / EPA
 Uudessa-Seelannissa moskeijoissa perjantaina tapahtuneiden joukkoampumisten uhrimäärä  on noussut 50:een . Viranomaiset ovat myös antaneet lisää tietoja uhreista. He olivat iältään 3–77-vuotiaita. Uhrien ruumiita  ryhdytään luovuttamaan omaisille  hautajaisia varten. Sairaalassa on yhä kymmeniä ihmisiä, joista useimmat kriitttisessä tilassa. Terrori-iskun uhreja on myös muistettu Christchurchin katedraalissa järjestetyssä tilaisuudessa.
 Jättimaatuska ilmentää Kiinan ja Venäjän välejä
 Vladimir Putinia ei Manzhoulin maatuskapuistosta löytynyt, mutta Vladimir Lenin on saanut oman patsaan.  Jenny Matikainen / Yle
 Jättimäinen maatuskahotelli ja patsas , jolla on säveltäjä  Jean   Sibeliuksen  kasvot. Siinä pari erikoisuutta, joita Kiinan ja Venäjän rajalta löytyy. Asukasluvultaan Tampereen kokoinen Manzhoulin kaupunki suurvaltojen rajalla haluaa tarjota muutakin nähtävää kuin kuuluisat ruohoarot. Ylen Aasian-kirjeenvaihtaja  Jenny Matikainen   kuvailee reportaasissaan , kuinka Manzhouli on kuin omituinen Venäjä-teemainen Disneyland. Rajakaupunki on vertauskuva idän kahden valtiojätin suhteille.
 Miesten puolustajalta elokuva huoltajuuskiistoista
 Mårten Lampén / Yle
 Joonas Berghäll veti suomalaiset  dokumenttielokuvan pariin esikoiselokuvallaan Miesten vuoro. Nyt yhdeksän vuotta myöhemmin hän jatkaa miesten karujen tarinoiden kertojana. Berghällin uusin elokuva Miehiä ja poikia käsittelee muun muassa huoltajuuskiistoja isän näkökulmasta.
 Huono ajokeli lähes koko maassa
 Yle Sää
 Sää pysyy edelleen suurelta osin vetisenä. Vettä tai räntää sataa melko yleisesti etenkin idässä. Pohjoisessa sataa myös paikoin sakeasti lunta. Pohjois-Lapissa on kuitenkin pääosin poutaa ja selkeää. Lämpötila on muutaman asteen nollan molemmin puolin, pohjoisessa on kylmempää. Ajokeli on huono suuressa osassa maata. Useille merialueille on annettu kovan tuulen varoitus. Ahvenanmerellä ja Selkämeren eteläosissa tuuli voi yltää 17 metriin sekunnissa.
 Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Moskeijaiskun uhriluku kasvoi, Miesten vuoron ohjaajalta taas karu tarina, miljoonat muuttavat pois kotimaansa vaikeuksista


Summary: Lapsuuden sääntöjä ja rajoituksia ei ollut helppo hyväksyä. Niiden takia lahjakkuus pääsi ammattilaisuran kynnykselle.

Sinisilmäinen ja kiltti, ehkä liiaksikin, luonnehtii huolehtivainen äiti tytärtään, joka muuttaa pian Yhdysvaltoihin opiskelemaan.
 Sekä tietenkin pelaamaan koripalloa.
 Pelikentällä  Sara Bejedi  on tulta ja tappuraa, mutta kentän ulkopuolella hän on kohtelias, ystävällinen ja hyväntuulinen. Hän on pelannut koripalloa vasta reilut seitsemän vuotta, joten kehitys on ollut huimaa.
 – Ekat treenit oli (Espoon) Perkkaanpuistossa, sinne astelin ja näin joukkueen pihalla. Kysyin sitten siltä valmentajalta, että "onko nää ne koripallotreenit?". Kaikki alkoivat nauraa ja sanoivat, että juu, tule mukaan vaan, Bejedi muistelee.
 11-vuotias Sara oli aiemmin harrastanut muun muassa tennistä ja tanssia, kunnes koripallo tuli kuvioihin. Pian muut harrastukset jäivät, kun uusi laji vei mukanaan.
 – Rakastuin korikseen saman tien.
 Sisaruskatraan nuorimman piti todistella pärjäämistään
 Kamerunilaisen isän ja marokkolaisen äidin merkitys Sara Bejedin koripallouralla on ollut erittäin suuri. Viisilapsisen perheen nuorimmainen joutui jatkuvasti pitämään puoliaan.
 – Aina oli se asetelma, että halusin todistaa pystyväni ja pärjääväni.
 Ja kyllähän Bejedi pärjäsi, varsinkin liikunnan ja urheilun saralla. Tosin koripallosta hän ei ollut aluksi kiinnostunut, vaikka isoveli pelasi melko korkealla tasolla ja voitti myöhemmin jopa Suomen mestaruuden Loimaa Bisonsin riveissä.
 Pikkutytön kipinä uuteen lajiin syttyi, kun paikallisen junioriseuran valmentaja tuli kouluun kertomaan korisharrastuksesta ja kutsui kiinnostuneita mukaan pelaamaan.
 – Ei se aluksi niin kamalasti kiinnostanut, mutta kerroin kotona isälle, että tällainen mahdollisuus olisi, että pitäisikö mennä kokeilemaan. Isä vastasi, että ei kannata, kun olen niin lyhyt, joten ei ole minun lajini.
 Sitkeä Sara päätti – isänsä puheista sisuuntuneena – osoittaa osaavansa ja pystyvänsä.
 Varsin pian tytön lahjakkuus tuli esiin ja hän pääsi pelaamaan all stars -joukkueeseen, jossa kaikki muut olivat poikia. Lisäksi hänet valittiin heti ensimmäisellä kaudellaan Leppävaaran Pyrinnössä vuoden pelaajaksi.
 Sara Bejedin tilastoja naisten Korisliigasta. Ronnie Holmberg / Yle. Grafiikka: Ronnie Holmberg / Yle
 Entä tyttärensä kykyjä epäillyt isä, miten hän on sittemmin suhtautunut?
 – Isä on ykkösfanini. Hän tukee minua todella paljon ja varmaan rakastaa korista jopa enemmän kuin minä. Hän seuraa NBA:ta ja yliopistopelejä tiiviisti ja kertoo ottelutuloksia suunnilleen joka aamu.
 Bejedi kiittelee vanhempiaan näiden vankkumattomasta tuesta koripallon parissa. Teini-iän myllerryksessä vanhempien päätöksiä ei aina ole ollut helppo purematta niellä, mutta ymmärrys isän ja äidin päätöksiä kohtaan on lisääntynyt kaiken aikaa.
 – Nyt kun katsoo taaksepäin, niin olen tosi kiitollinen, että vanhempani asettivat rajoja, koska muutoin en välttämättä olisi päässyt tähän tilanteeseen, missä nyt olen.
 Suuri elämänmuutos edessä
 Kuutta kieltä (suomi, englanti, ruotsi, ranska, saksa, arabia) sujuvasti puhuva Bejedi opiskelee seitsemättä kieltä (espanja) ja pitää lisäksi muun muassa filosofiasta, psykologiasta ja historiasta.
 18-vuotias abiturientti ja 168-senttinen maajoukkuekoripalloilija ottaa tähän mennessä suurimman askeleen elämässään, kun pelit Helsinki Basket Academyssa ja opiskelut Mäkelänrinteen urheilulukiossa vaihtuvat elämään Yhdysvalloissa.
 Harppaus on eittämättä suuri, varsinkin kun melko suojattua lapsuutta elänyt nuori nainen lähtee ensimmäistä kertaa opettelemaan yksin elämistä vieraaseen maahan. Toki Bejedi on ehtinyt matkustella paljon ympäri maailmaa ja myös Yhdysvallat on tullut tutuksi.
 Opinnot Arizona Staten yliopistossa ja pelit täysin uusissa ympyröissä eivät kuitenkaan ole Bejedille kuin välietappi.
 – En aio mennä yliopistoon sillä mielellä, että olen jo tavoittanut suuria asioita, vaan se on ikään kuin alku oikealle korisuralle. Haluan menestystä ja haluan jättää omat jalanjäljet yliopistoon.
 Kansainväliset koripalloareenat kiinnostavat
 Pidemmän tähtäimen tavoitteena Bejedi mainitsee pelaamisen naisten ammattilaisliiga WNBA:ssa, mutta myös muiden maiden liigoissa.
 – Yliopisto ensin, sielläkin voi toki aluksi tulla hieman vähemmän minuutteja, kun on pari kokeneempaa takamiestä kilpailemassa peliajasta. Sitten toivottavasti jossain vaiheessa WNBA ja unelmana on myös pelata suurissa koripallomaissa, kuten Kiinassa ja Venäjällä, ehkä myös Turkissa.
 Sara Bejedi treenaa yhdeksän kertaa viikossa. Ronnie Holmberg / Yle
 Bejedin yliopistovalinta osui lopulta hieman sattumalta juuri Arizona Staten opinahjoon. Vaihtoehtoja oli useita, mutta Arizonasta osoitettiin vahvaa kiinnostusta ja kylmän lumisesta Suomesta oli mukava lähteä käymään visiitillä lämpimässä Arizonassa.
 – Vähän läpällä lähdin sinne lämpimään, ilman sen kummempia odotuksia. Mutta se olikin ihan täydellinen paikka minulle.
 Bejedi ihastui Arizonan olosuhteisiin ja ammattimaiseen joukkueeseen, jossa esimerkiksi juhliminen ja alkoholin juominen kauden aikana on kielletty. Lisäksi yksi valmentajista sattuu olemaan eräs hänen esikuvistaan.
 – Apulaisvalmentaja  Briann January  on yksi parhaimpia WNBA-pelaajia. Ja pelaa vieläpä takamiehen paikkaa, on suunnilleen minun pituiseni ja samankaltainen pelaaja. Häneltä pääsee sitten oppimaan.
 Peliuran jälkeenkin on elämää
 Eräs kotikasvatuksessa tullut oppi toistuu Bejedin sanoissa. Koko elämää ei voi rakentaa pelkän urheilu-uran varaan, vaan – kuten isä on moneen otteeseen tähdentänyt – on oltava A-, B- ja vielä C-suunnitelmakin olemassa.
 Työteliäs ja tavoitteellinen Bejedi tiesi omien sanojensa mukaan jo 11-vuotiaana, miten hänen elämänsä etenee. Ainakin suurin piirtein.
 – Kyllä se oli silloin jo selvää, että koripallouran jälkeen alan hammaslääkäriksi ja perustan oman yrityksen.
 Suoraviivaisen koripallouran rakentamiseen tosin tuli pieni mutka heti alkuvaiheessa, kun 12-vuotias tyttö pääsi tavoittelemaan yhtä suurta unelmaansa.
 Bejedi osallistui The Voice Kids -laulukilpailuun yhdessä parhaan ystävänsä kanssa ja kaksikko selviytyi aina finaaliin asti. Intensiivinen kilpailu oli monin tavoin opettavainen kokemus, joka pakotti pitämään käytännössä välivuoden koripallon pelaamisesta.
 Laulajanura kuitenkin jäi ja urheilu vei mennessään. Tällä hetkellä kaikki paukut laitetaan sekä koripalloon että opiskeluun, jotka kulkevat sujuvasti käsi kädessä Arizonassa.
 Kun koripalloura jossain vaiheessa loppuu, tuleeko Sara Bejedistä laulava hammaslääkäri?
 – Toivottavasti joo, katsotaan! hän hihkaisee.
 Lue myös:
 Donkki-ihme ja laulajatähti johtavat uuden sukupolven esiinmarssia – tappiot seurasivat vielä naisten korismaajoukkuetta, mutta susiluolan suulla valo jo pilkahtelee

Liian lyhyt koripalloilijaksi, sanoi isä – Sara Bejedi lähtee Yhdysvaltoihin opiskelemaan ja tavoittelemaan korisammattilaisen uraa


Summary: Ihmiset avautuvat elokuvaohjaaja, kulttuurivieras Joonas Berghällille.

Ilmassa on lämpöä, kun elokuvaohjaaja  Joonas Berghäll , 41, puhuu uuden dokumenttielokuvansa miehistä. Hän on yksi heistä, sillä maaliskuun lopussa ensi-iltaan tuleva elokuva  Miehiä ja poikia  kertoo myös Berghällistä.
 Hän istuu syvällä toimistonsa tuolissa Helsingin Malmilla ja luo ympärilleen turvallisen tunnelman. Ehkä juuri se on saanut monet suomalaiset miehet itkemään kameralle Berghällin edessä.
 Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä  Miesten vuoro  (2010) nosti kotimaisen dokumenttielokuvan puheenaiheeksi ja veti väkeä elokuvateattereihin. Asiasta innostui myös Finnkino, joka alkoi näyttää yhä enemmän kotimaisia dokumenttielokuvia ohjelmistossaan.
 Pikkuhiljaa ilmiö laantui, mutta ihmiset muistavat edelleen Berghällin  Miesten vuoron  tekijänä, vaikka Suomen ensi-illasta on aikaa yhdeksän vuotta.
 – Miesten vuoro muutti elämäni hyvässä ja pahassa, ohjaaja toteaa.
 Terveys pettää
 Berghällin uusi elokuva  Miehiä ja poikia  käsittelee rankkoja aiheita. Esiin nousevat työuupumus, huoltajuuskiistat, alkoholismi, yksinäisyys ja kuolema.
 Yllättäen ohjaaja kertoo, että hän voi itse todella huonosti. Se ei johdu vain siitä, että Berghäll on kuunnellut kymmeniä tunteja miesten synkkiä tarinoita elokuvaansa varten.
 Hän on tehnyt töitä 15 vuotta terveytensä kustannuksella, ja se käy elokuvassa ilmi Berghällin puheenvuoroissa.
 – Viimeisillään tässä on vedetty, Berghäll selventää.
 Hän kertoo tehneensä viime vuonna enemmän töitä kuin koskaan. Ylityötunteja kertyi noin 1200, eikä siinä ole mitään hauskaa. Berghäll työskenteli tuottajana Katja Gauriloffin elokuvassa  Baby Jane  ja ohjasi sen lisäksi omaa dokumenttielokuvaansa.
 Suurin osa palkansaajista tekee Tilastokeskuksen mukaan Suomessa töitä 35–40 tuntia viikossa eli noin 140–180 tuntia kuukaudessa.
 Berghäll työskenteli siihen nähden noin puolitoista kertaa enemmän.
 Ohjaaja haaveilee pitkästä lomasta, mutta pienen Oktober-nimisen tuotantoyhtiön veturina ajatus tuntuu kaukaiselta.
 Kaikki on kiinni siitä, miten  Miehiä ja poikia  menestyy elokuvateatterissa.  Miesten vuoro  oli hitti. Se veti teattereihin lähes 50 000 katsojaa, ja Berghällin uusi elokuva sivuaa samoja teemoja.
 Työuupumuksen kanssa painiva Berghäll muutti hiljan pääkaupunkiseudulta takaisin pohjoiseen, josta hän on kotoisin. Maisemanvaihdoksella Berghäll yrittää kohentaa terveyttään.
 Mårten Lampén / Yle
 Joen rannalla Tervolassa sijaitsevalla mökillä ohjaaja tekee pihatöitä, hakkaa halkoja ja saunoo. Uniapneasta kärsivä Berghäll kertoo nukkuvansa pohjoisessa paremmin kuin pääkapunkiseudulla. Työpäivät päättyvät mökillä kello 18 ja alkavat aamukymmeneltä.
 Ohjaajan hyvinvoinnin kohenemisen on huomannut myös Berghällin  Miehiä ja poikia  -elokuvan tuottaja  Satu Majava , josta Berghäll puhuu kuin personal traineristaan.
 – Työtunnit tippuivat pohjoiseen muuton jälkeen kuukaudessa 280:stä 170:een, Berghäll iloitsee.
 Berghäll ei silti voi hyvin. Hänen toinen ohjaustyönsä  Äidin toive  (2015) vei elokuvantekijän kuvausmatkoille ympäri maailmaa.
 – Otin tuliaisia joka maasta, ohjaaja summaa.
 Hän viittaa erilaisiin bakteereihin ja loiseläimiin, jotka jylläävät Berghällin kehossa.
 Dokumenttielokuvassa lääkäri on lukenut ohjaajalle madonluvut, sillä hänestä on löydetty loinen, jota epäillään tappavaksi. Se syö ensin sisäelimet, sitten aivot ja keskushermoston. Lontoolainen trooppisen sairaalan johtaja vapauttaa Berghällin kuolemantuomiosta.
 Loinen on tappavan “isoveljen” “pikkusisko”, joka kuolee muutamassa vuodessa itsestään.
 Kuolemanvaara saa Berghällin pohtimaan sairaalan parvekkeella, mitä hän haluaa elämällään tehdä.
 “Kaikki johtuu ilkeydestä”
 Berghälliä markkinoidaan  Miehiä ja poikia  -elokuvan saatesanoissa miesten puolestapuhujaksi, ja sitä hän totta vie on.
 Elokuvassa nousevat esiin huoltajuuskiistat, joissa isät jäävät Berghällin kokemuksen mukaan yksin nuolemaan haavojaan, kun lasten huoltajuus määrätään erossa äidille.
 Ohjaaja kertoo haastatelleensa aiheesta kymmeniä suomalaisia miehiä, joiden jäljille hän pääsi useiden miesjärjestöjen, kuten Isät lasten asialla -yhdistyksen kautta.
 Elokuvasta saa kuvan, että isät jäävät yksin tunteidensa kanssa, kun lasten tapaamisesta on tullut monissa huoltajuuskiistoissa lähes mahdotonta.
 Miehet pääsevät ääneen Berghällin uudessa dokumenttielokuvassa Miehiä ja poikia. Mårten Lampén / Yle
 Berghäll uskoo, että tilanne johtuu miesten entisten puolisoiden ilkeydestä.
 – Siinä ei ole mistään muusta kyse, ohjaaja paukauttaa.
 Berghäll lähestyi haastateltaviaan yli 40 kysymyksen patteristolla ja moni murtui jo toisen kysymyksen jälkeen. Ensin haastateltavilta kysyttiin nimi ja ikä.
 Elokuvaan päätyi ohjaajan mukaan vain murto-osa siitä itkusta, jota hän todisti.
 Erään miehen kohdalla Berghäll kysyi, miten haastateltava voi kaiken sen jälkeen, mitä tämä oli kertonut lohduttomalta kuulostavasta huoltajuuskiistastaan.
 – Mies murtui täysin ja sanoi, ettei kukaan ole kysynyt häneltä sellaista 12 vuoteen, Berghäll sanoo.
 Hän puhuu oikeusmurhista ja kuvottavista tarinoista, joilla hän viittaa huoltajuuskiistoista haastattelemiensa miesten kertomuksiin.
 Berghäll ihmettelee, miten miehet voidaan nyky-Suomessa ohittaa niin yksiselitteisesti huoltajuuskiistoissa, joissa hänen mukaansa kuunnellaan vain äitejä.
 Osa miehistä otti häneen yhteyttä kertoakseen tarinansa, mutta elokuvaan he eivät halunneet mukaan. Itkusta ei ollut tulla tapaamisissa loppua.
 – He tarvitsivat jonkun, jolle purkaa pahaa oloa, Berghäll sanoo.
 Ohjaajalla itsellään ei ole lapsia ja elokuvassa hän etsii puolisoa. Berghäll kertoo kärsineensä pitkään yksinäisyydestä.
 Itku tuli, kun puhelin meni kiinni
 Alun perin Berghäll yritti myydä dokumenttielokuvansa idean rahoittajille ilman valmiita tarinoita, mutta nämä eivät lämmenneet ajatukselle.
 – Dokkarin tekijänä en voi etukäteen tietää, mitä miehet puhuvat, kun kamera käy, ohjaaja sanoo.
 Hän päätti kirjoittaa rahoittajille tarinoita omasta elämästään, mutta ei ajatellut, että ne päätyisivät elokuvaan. Toisin kävi.
 Kaksi kolmesta rahoittajasta oli sitä mieltä, että ne kannattaisi laittaa siihen.
 Toimistollaan Berghäll palaa uransa alkuaikoihin ja kertoo tarinan lomamatkastaan, jonka piti katkaista ylityökierre.
 Appivanhemmat kustansivat Berghällin ja tämän puolison Kreetalle lepolomalle, mutta Berghäll karkasi tämän tästä rannalta hotellihuoneeseen soittamaan työhön liittyviä puheluita, vaikka puolison kanssa oli sovittu, ettei niin tehdä.
 Vasta Ylen silloinen dokumenttielokuvien sisäänostaja sai Berghällin järkiinsä. Nyt jo eläkkeellä oleva Iikka Vehkalahti totesi, ettei hän tilaa Berghälliltä enää ikinä yhtään mitään, ellei tämä pane puhelinta loman ajaksi pois päältä. Berghäll uskoi.
 Mårten Lampén / Yle
 Kun puoliso tuli hotellihuoneeseen tarkistamaan tilannetta, häntä odotti erikoinen näky.
 – Pidin puhelinta kädessä ja itkin. Näytin, että se on pois päältä, Berghäll muistelee.
 Elokuvassa Berghäll saa kohtalotoverin pelialalla työskennelleestä vastaavasta tuottajasta. Mies kertoo, miten hän paloi loppuun yli 60 henkisen tiimin vetäjänä, koska projektin onnistuminen oli hänen kontollaan.
 Pahimmillaan tuottaja varasi itselleen firman neuvotteluhuoneen, jonne hän vetäytyi yksin itkemään.
 Berghällin puhe kääntyy välillä äitiin, joka työskenteli Kemissä lääkärinä. Berghäll uskoi, että äiti olisi ollut tyytyväinen edes yhteen poikansa elokuvista, jos Berghäll olisi tehnyt aina vain enemmän töitä niiden eteen.
 – Kun tein  Äidin toive  -elokuvan, äitini oli aivan innoissaan. Hän kyseli, miten se on otettu vastaan Unicefilla, Berghäll sanoo.
 Ohjaaja uskoo, että äiti olisi toivonut näkevänsä poikansa avustustyöntekijänä pakolaisleirillä tai virkamiehenä Unicefissa. Berghällin äiti kuoli kolme vuotta sitten.
 Berghäll kertoo, että  Äidin toive  lanseerataan huhtikuun alussa miljardille ihmiselle video on demand -palvelujen kautta. Yhteistyökumppani on Unicef, ja maita on mukana yli 20.
 – Äiti saa olla vihdoin ylpeä minusta, Berghäll sanoo.
 Äiti pelasti
 Miesten vuoro  nousi hitiksi elokuvateattereissa samaan aikaan, kun Berghällin tuotantoyhtiö oli konkurssin partaalla.
 Berghäll ja elokuvan toinen ohjaaja Mika Hotakainen tajusivat maaliskuussa 2010, että yhtiö kaatuu muutamassa viikossa, ellei se saa jostain rahoitusta.
 Berghäll on opiskellut Tampereen ammattikorkeakoulussa elokuvatuottajaksi ja excel-taulukot luistavat häneltä. Maaliskuun kohdalla taulukossa luki “ripa”.
 Se viittasi tulossa oleviin Tampereen lyhytelokuvajuhliin, ja 10 000 euron Risto Jarva -palkintoon, joka oli siellä jaossa.
 Ohjaajat tajusivat, että vain se voisi pelastaa heidät konkurssilta.
 – Tiesin, että minulta menee koti alta, jos palkintoa ei tule, Berghäll toteaa.
 Ohjaajan asunto oli tuotantoyhtiön lainojen vakuutena, eikä pankista saanut enää lisää lainaa.
 Mårten Lampén / Yle
 Konkurssin uhka väistyi, kun Berghäll ja Hotakainen pokkasivat kymppitonnin elokuvallaan ja rästissä olevat laskut saatiin maksettua.
 Miesten vuoro  piti kaksikon kiireisenä, vaikka tuotantoyhtiön talous oli kuralla. Palkintoja alkoi sataa kansainvälisiltä elokuvafestivaaaleilta siihen tahtiin, että ohjaajat kävivät vastaanottamassa niitä vuoroissa.
 Yllättäen äidiltä tuli puhelu.
 Tämä oli seurannut poikansa menestystä mediassa ja tullut siihen tulokseen, että pian alkaisi selkäänpuukotus.
 Oli aika varoittaa poikaa.
 – Äiti totesi puhelimessa, että Suomi on sellainen. Kun menestyt, tulee puukkoa, Berghäll sanoo.
 Äiti toivoi, että poika valmistautuu pahimpaan tai muuten Joonakselle voi käydä huonosti.
 Miesten vuoron  menestyksen jälkeen Berghäll sai kuulla, ettei hän osaa tuottaa tai ohjata. Asialla oli Berghällin mukaan hänen yläpuolellaan olevia elokuva-alan ihmisiä. Tilanne johtui todennäköisesti alan sisäisistä jännitteistä.
 Synkät ajatukset alkoivat painaa mieltä, ja Berghäll vaipui epätoivoon. Iskuja tuli hänen mukaansa monelta suunnalta.
 – Tilanne ajautui sellaiseen pisteeseen, että etsin yhtenä aamuna netistä asetta, jolla olisin ampunut itseni, Berghäll muistelee.
 Äidin sanat muistuivat hädän hetkellä ja Berghäll muutti mielensä.
 Äiti oli oikeassa.

Miesten vuoron ohjaaja Joonas Berghäll saa miehet itkemään, ja moni on siitä ikionnellinen


Summary: Kiina ja Venäjä ovat paremmissa väleissä kuin aikoihin, mutta uhkaako niiden lähentyminen läntistä maailmanjärjestystä?

Oletko koskaan miettinyt, miltä maatuskan sisällä näyttää?
 Tyhmä kysymys. Siellä on tietenkin toinen, pienempi maatuska.
 Paitsi Manzhoulissa, aivan Kiinan ja Venäjän rajalla. Kun astuu kiinalaiskaupungin suurimman maatuskan sisälle, päätyy luksushotellin aulaan. Sen korkeuksiin kohoava katto vaihtaa väriä muutamien sekuntien välein. Psykedeelistä ja överiä, ehkä, mutta mieleenpainuvaa.
 Ja se juuri on tarkoitus. Asukasluvultaan Tampereen kokoinen, eli Kiinan mittapuulla pikkuinen Manzhouli haluaa tarjota muutakin nähtävää kuin kuuluisat ruohoarot, jonne turistit tulevat ratsastamaan ja asumaan jurtissa.
 – Tänne tulee matkailijoita kaikkialta Kiinasta. Turisteja käy lähinnä kesällä, kertoo manzhoulilainen taksikuski ja turismiyrittäjä  Guo Maoxin .
 Kevättalven taitteessa turistikohteissa on aavemaisen hiljaista. Maatuskahotellin vieressä kohoaa räikeän sinisiä ja punaisia linnamaisia rakennuksia, joiden sipulikupolit kimaltavat talviauringossa. Sisällä on pimeää ja julkisivujen takana näkyy yhä nostokurkia.
 Hotellin toisella puolella on kaupungin ehkä tunnetuin nähtävyys, Maatuska-aukio. Se on huvipuiston tapainen alue, joka on tietenkin täynnä erikokoisia ja -näköisiä maatuskoja. Jokaiseen on maalattu kuuluisat kasvot. Löytyypä joukosta jopa  Jean Sibelius .
  Maatuskapuiston patsaisiin on maalattu eri maiden tunnettuja henkilöitä. Suomea edustaa Jean Sibelius. Jenny Matikainen / Yle
 Mutta ihmisiä ei näy missään. Koko Manzhoulin uudempi laita on kuin omituinen Venäjä-teemainen Disneyland, josta on vaikea sanoa, onko se autioitunut vai keskeneräinen.
 Mutta kesällä kaikki on toisin, Guo sanoo.
 Guo suuntaa turkoosin taksinsa  aukiolta kohti Venäjän rajaa. Sinne on vain muutama kilometri matkaa. Perillä odottaa jälleen hiljainen lipputiski, josta kuitenkin vain kiinalaiset saavat ostaa ylihinnoitellun pääsylipun raja-alueelle.
 Muiden on tyydyttävä kurkkimaan aidan raosta näkyviä ratakiskoja ja niiden yli kaareutuvaa Kiinan jykevää betonista rajaporttia.
 Vähän matkan päässä siintävä Venäjän puoleinen rajapyykki mahtuisi kiinalaisen portin alle.
  Kiina on rakentanut rajalle betonisen porin. Jenny Matikainen / Yle
 Raja on oivallinen vertauskuva idän kahden suurvaltion suhteille. Ystävyys voi hyvin, yhteistyökin tuntuu sujuvan ainakin kaupankäynnissä, mutta Kiina on isompi, voimakkaampi ja se joka sanelee tahdin.
 – Suhde on valtavan epätasapainoinen. Kiina on vahvempi osapuoli ja suunnannäyttäjä, ja yhteistyö kestää niin kauan kuin se palvelee Kiinan tavoitteita, sanoo Ulkopoliittisen instituutin johtaja  Teija Tiilikainen  puhelimessa.
 Tiilikainen johti työryhmää, joka julkaisi loppuvuodesta  raportin Kiinan ja Venäjän suhteista . Sen tilasi valtioneuvoston kanslia.
 Raportin mukaan Kiinan ja Venäjän suhteet ovat lämmenneet sekä energiapolitiikassa että sotilaallisesti. Maailmanpolitiikkaa tarkkailevat asiantuntijat ovat kiinnittäneet huomiota samaan asiaan. Kiina ja Venäjä ovat läheisempiä kuin koskaan.
 Samankaltainen mielikuva on rajalle sattuneella kiinalaisturistilla. Rajan edessä poseeraava  An Lundong  kertoo palvelleensa Kiinan armeijassa lähellä rajaa.
 – Kiina ja Venäjä ovat hyviä ystäviä. Täydennämme toisiamme. Kiinalla on vahva talous, Venäjällä vahva armeija, An analysoi.
 Kiinan ja Venäjän raja on turistinähtävyys. An Lundong (kesk.) kehuu Kiina ja Venäjän välejä. Jenny Matikainen / Yle
 Entäpä erot?
 – Ihonväri ainakin, An keksii.
 – Ja ruokavalio. Muita eroavaisuuksia ei ole. Mielestäni kaikki on hyvin.
 Näin haluavat vakuuttaa myös Kiina ja Venäjä. Itsevaltaiset valtiojohtajat, presidentit  Xi Jinping  ja  Vladimir Putin , ovat tavanneet viime aikoina tiuhaan. He ovat  kokkaileet blinejä  ja  nuudeleita  televisiossa. Lehdet ovat jo innostuneet puhuneet miesromanssista.
 Yksi syy kuherteluun on se, että molemmilla on ristiriitoja kolmannen merkittävän maailmanpoliittisen pelaajan, Yhdysvaltain, kanssa. Juuri yhteinen vastavoima lähentää Kiinaa ja Venäjää.
 – Kiinan ja Venäjän yhteinen intressi tuntuu olevan muodostaa jonkinlainen vastapooli Yhdysvalloille ja kammeta Yhdysvaltain johtamaa kansainvälistä järjestystä uuteen muottiin, Tiilikainen kuvaa.
 Kaksi itäistä yhdessä länttä vastaan ei kuulosta aivan uudelta idealta. Mutta edes kylmän sodan syvimpinä vuosina, jolloin kommunismi ja kapitalismi olivat selkeästi vastakkain, Kiina ja Neuvostoliitto eivät aina kulkeneet käsi kädessä.
 Vladimir Putinia ei Manzhoulin maatuskapuistosta löytynyt, mutta Vladimir Lenin on saanut oman patsaan.  Jenny Matikainen / Yle
 Hypätään hetkeksi historiassa taaksepäin,  kommunistisen Kiinan alkuvuosiin.
 Rajalla pääsee sopivasti tutkimaan veturia, jonka sanotaan 70 vuotta sitten kuljettaneen Kiinan sisällissodan voittaneen puhemies  Mao Zedongin  Moskovaan tapaamaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeriä  Josif Stalinia .
 Tuolloin kaksi kommunistimaata solmivat ikuisen ystävyyden, ja Neuvostoliitosta tuli Kiinalle kuin isoveli. Mutta toveruus päättyi nopeasti ideologiseen välirikkoon. Se konkretisoitui myös sotatantereilla, muun muassa Kambodžassa. Neuvostoliitto tuki maan miehittänyttä Vietnamia, ja Kiina puolestaan oli Kambodžaa hallinneiden punakhmerien liittolainen.
 Osittain tuon 1950-luvun loppupuolella alkaneen välirikon seurauksena Kiina solmi diplomaattisuhteet Yhdysvaltojen kanssa vuonna 1979 ja otti talousuudistuksilleen mallia lännestä.
 Neuvostoliiton heikettyä ja lopulta hajottua maiden yhteistyö alkoi vähitellen lisääntyä, mutta Kiinan ja Venäjän välit ovat lämmenneet kunnolla uudelleen vasta Putinin valtakaudella.
 Syynä on osin se, että lännen hyljeksimä Venäjä on tarvinnut Kiinaa. Maiden tarpeet myös ovat kohdanneet luontevasti: Krimin valtauksen jälkeen Venäjä ei ole saanut öljyään enää kaupaksi länteen. Kiina taas on ollut riippuvainen tuontienergiasta. Yhteistyössä on ollut vain voittajia.
 Tilanne on kuitenkin nyt päinvastainen kuin silloin, kun Mao teki junamatkaa Moskovaan.
 Kiina on kasvanut Venäjää suuremmaksi.
 Venäjän puolella ei ole Manzhouliin kiinni kasvanutta naapurikaupunkia.  Jenny Matikainen / Yle
 Guo ajaa taksinsa Manzhoulin  laidalla kohoavalle kukkulalle, jonka päältä näkee kauas puuttomille aroille. Turisteja varten takakontista löytyy kiikarit. Valtioiden rajaa on silti vaikea erottaa, mutta Guo selittää:
 Siinä missä kaupunki loppuu, näkyy vielä moottoritie. Se on yhä Kiinaa. Kun katsoo siitä hieman eteenpäin, ei näy enää muuta kuin aroa. Se on Venäjä.
 Suhteen epätasapaino on täälläkin läsnä. Manzhouli on vilkas ja moderni kaupunki, jonka uusia asuinalueita halkovat kolmekaistaiset ajotiet. Venäjän puolella horisontista nousee vain kukkuloita.
 Rajan ylittävällä rautatiellä on hiljaista, vaikka Kiinan tilastojen mukaan suurin osa Kiinan ja Venäjän välisestä raiderahdista kulkee rajan yli juuri täällä Manzhoulissa. Vuonna 2017 se tarkoitti 3–4 junaa päivittäin.  Kiinan mukaan  junien määrä on siitä vielä kasvanut.
 Trans-Siperian kuuluisa junarata myötäilee Kiinan ja Venäjän rajaa aina Vladivostokiin saakka. Juuri siellä presidentit Xi ja Putin viimeksi tapasivat ja julistivat maiden suurta ystävyyttä.
 Guo laittaa kiikarit takaisin  ja kaivaa takakontista yllättäen ilotulitteen. Hän asettaa sen autioituneen kirkkoa muistuttavan rakennuksen portaille ja ottaa taskustaan sytyttimen.
 Kukkulalta näkyy Manzhoulin aromaisemasta kohoava moderni kaupunki. Jenny Matikainen / Yle
 Ilotulitteen paukahtava ääni kaikuu varmasti rajan toiselle puolelle saakka. Tämä taitaa olla kuskin tapa jäädä turistien mieleen.
 Guo on käynyt silloin tällöin Venäjällä, jopa seurustellutkin erään venäläisen naisen kanssa. Kielimuuri nousi lopulta suhteen tielle.
 – Vaimoni ei ehkä halua, että puhut tästä enempää, Guo nauraa.
 Kiinan ja Venäjän yhteistyössä on muitakin ongelmia kuin kieli.
 Ulkopoliittisen instituutin vanhemman tutkijan  Jyrki Kallion   tutkimuksen mukaan  kumppanuus harvoin toimii käytännössä yhtä hyvin kuin johtajien juhlapuheissa.
 Kiinalaiset toivovat yleensä paljon enemmän kuin mihin venäläiset ovat valmiita, Kallio toteaa lokakuussa julkaistussa tutkimuspaperissaan. Siksi edes rajamaakunnissa, kuten Heilongjiangissa, Venäjää ei nähdä samalla tavalla tärkeänä kumppanina kuin vaikka itäisessä Suomessa.
 Tähän on toinenkin syy.
 Heilongjiangin vajaan 40 miljoonan asukkaan sisämarkkinoihin verrattuna Venäjän Kaukoidän kuuden miljoonan asukkaan markkinat eivät ole erityisen vetovoimaiset, Kallio vertaa. Sisä-Mongolian maakunta, jossa Manzhouli sijaitsee, peittoaa sekin Venäjän Kaukoidän helposti 25 miljoonalla asukkaallaan.
 Ilkka Kemppinen / Yle
 Guo pysäyttää taksin  toisen valtavan aukion laitaan. Kevätaurinko sulattaa sitä koristavia jääveistoksia.
 Paikalliset virkamiehet valittelevat, että juuri nyt on rumin mahdollinen aika vierailla Manzhoulissa.
 Täällä on juhlittu kiinalaisen uudenvuoden aikaan, mutta nyt odotellaan kesää: suuri kauppahalli on kiinni. Sen seinässä lukee “Kiinan ja Venäjän yhteinen kauppavyöhyke”.
 Vyöhykkeen apulaisjohtaja  Chen Guoming  kertoo, että kauppavyöhyke sai alkunsa jo 1990-luvulla ystävyyden merkiksi. Tähänkään päivään mennessä Venäjän puolelle ei ole syntynyt vastaavaa, vaikka sopimuksessa puhuttiin vastavuoroisesta vyöhykkeestä.
  Kiinan ja Venäjän yhteisen kauppavyöhykkeen aidan takana alkaa Venäjä. Jenny Matikainen / Yle
 Jyrki Kallion tutkimuksen mukaan monet kiinalaiset yritykset eivät enää pidä rajayhteistyötä Venäjän kanssa kannattavana. Liian monet kesken jääneet hankkeet muistuttavat, että venäläisten puolella niiden toimeenpano usein viivästyy tai peruuntuu.
 Yksi esimerkki on silta, joka on ollut rakenteilla Heihen ja Blagoveštšenskin välille Amurjoen yli. Päätös sillasta tehtiin vuonna 1995. Kiinan puolella rakennustyöt ovat olleet käynnissä, mutta Venäjän puolella on edelleen hiljaista,  raportoi aikakauslehti The Diplomat marraskuussa .
 Vaikka Kiinan ja Venäjän  yhteisponnistukset eivät aina onnistuisi, moni paikallinen saa elantonsa rajan yli tehtävästä kaupasta.
 Manzhoulissa viranomaisten hallinnoiman kauppapaikan vieressä on pienempi halli, jossa sekä kiinalaiset että venäläiset myyvät päivittäistavaroita. Täällä ollaan tosiystäviä, vannoo kauppias  Tu Ya .
 – Luotamme toisiimme paljon. Annan usein rahaa venäläisille myyjille jo ennen kuin saan tavaraa, Tu sanoo.
 Tu Ya laskee rahojaan. Hän myy kiinalaista ja venäläistä tavaraa rajamarketissa. Jenny Matikainen / Yle
 Hänellä on myynnissä sekalainen lajitelma päivittäistavaroita: ulkomaalaisia viinoja ja viinejä, venäläistä leipää, suklaata, tupakkaa ja kosmetiikkaa. Puhdistusaineita, makeisia, kauraryynejä. Venäläisille asiakkaille on puolestaan tarjolla kiinalaisia elintarvikkeita.
 Maailmantalouden tuulet ovat puhaltaneet myös pienen kauppahallin käytävillä. Aiemmin vain kiinalaiset myivät tuotteita venäläisille, mutta kun Venäjän talous taantui, kauppa ei enää käynyt aiempaan tahtiin.
 – Silloin venäläisetkin saivat luvan myydä täällä tuotteitaan, selittää naapurikaupan  Wang Guoming .
 Nykyisin bussit kiertävät joka aamu rajan takana keräämässä venäläisiä matkustajia. Heistä kukin voi tuoda rajan yli verottomasti reilut parikymmentä kiloa tavaraa. Tavarat myydään kiinalaisille kauppialle, kuten Tulle ja Wangille. He taas myyvät ne eteenpäin kiinalaisille asiakkaille.
 Kiinan virallisten tilastojen  mukaan kauppa Venäjän rajan yli on viime vuosina vilkastunut. Viime vuoden tullitiedot kertovat, että kauppa kasvoi noin 30 prosenttia.
 Osa asiantuntijoista  on lukenut sen seuraukseksi Kiinan ja Yhdysvaltain kauppasodasta.
 Teija Tiilikainen kuitenkin varoo vetämästä mutkia suoriksi. Tilastot paljastavat, että kasvuun vaikutti erityisesti lisääntynyt tuonti Venäjältä Kiinaan. Kyse ei siis ole siitä, että Kiina olisi Yhdysvaltain tullimaksujen jälkeen saanut kasapäin tuotteitaan kaupaksi Venäjälle.
 – Kauppasodalla on ehkä enemmän poliittista kuin taloudellista merkitystä. Venäjän taloudellinen potentiaali on kuitenkin niin pieni verrattuna Kiinaan tai Yhdysvaltoihin, Tiilikainen sanoo.
 Kiinan talous on mittaustavasta riippuen noin kahdeksan kertaa, Yhdysvaltain jopa kymmenen kertaa suurempi kuin Venäjän. Kiinan näkökulmasta lisääntynyt Venäjän kauppa ei siis millään riitä paikkaamaan Yhdysvaltain jättämää aukkoa.
 Cao Yixin käy rajalla ostamassa venäläistuotteita myyntiin. Täällä hinnat ovat halvempia kuin Manzhoulin keskustassa. Jenny Matikainen / Yle
 Yhdysvaltain presidentin  Donald Trumpin  Kiina-politiikka on silti vaikuttanut siihen, että Kiina ja Venäjä ovat kääntyneet toisiaan kohti. Jopa siinä määrin, että  yhdysvaltalainen ajatushautomo National Bureau of Asian Research  julkaisi marraskuussa tutkimuksen siitä, miten Yhdysvaltain pitäisi tähän vastata. Kuinka huolissaan pitäisi olla? tutkimuksessa kysyttiin.
 Tutkimuksen johtaja  Robert Sutter   on kuvannut tilannetta Yhdysvaltojen kannalta varsin synkäksi .
 Kiinan ja Venäjän välisestä kanssakäymisestä onkin helppo poimia vaaran merkkejä.
 Jo yksin Putinin ja Xin läheiseltä vaikuttava suhde on saanut monet hermoilemaan.  Kesällä Kiina osallistui Venäjän viime vuosien suurimpaan sotaharjoitukseen Vostokiin.  Lisäksi on kasvava kauppa: Kiinasta on tullut Venäjän suurin yksittäinen kauppakumppani.
 Teija Tiilikainen näkee tilanteen huomattavasti vähemmän dramaattisena kuin yhdysvaltalaistutkijat. Hänen mukaansa Kiina ja Venäjä eivät ole muodostamassa kiinteää liittolaisuutta yksinkertaisesti siksi, että se ei ole Kiinan tapaista, eikä sen etujen mukaista.
 Manzhoulilaisten mielestä suurin ero Kiinan ja Venäjän välillä on ihmisten ulkonäkö ja se mitä missäkin syödään. Niin, ja Venäjällä on kylmempi.
 Ulkopolitiikan asiantuntijoiden mukaan merkityksellisintä on se, että Kiina etsii vakautta, Venäjästä taas ei koskaan tiedä. Se ottaa riskejä, joista Kiina ei välttämättä pidä. Toisaalta Putin varmasti tarkkailee Kiinan kasvavaa vaikutusvaltaa Keski-Aasiassa.
 Ystävyys ei siis ole särötön. Se on herkkä rakennelma, joka kestää niin kauan kuin se kannattaa.
 Manzhoulia ympäröivät, kesäisin vihreät arot ovat suosittu turistikohde. Jenny Matikainen / Yle
 Tiilikainen viittaa esimerkiksi  maiden käyttäytymiseen kansainvälisissä kriiseissä tai konflikteissa. Kiina ja Venäjä eivät ole tukeneet toisiaan YK:n turvallisuusneuvoston äänestyksissä.
 – Kiina ei halua leimautua Venäjän liittolaiseksi niissä kysymyksissä, joissa on kansainvälisesti kaikkein eniten jakavia tekijöitä. Kiina tarvitsee vakaita markkinoita ja tukijoita lännessä, jotta se saa talouspotentiaalinsa käyttöön, Tiilikainen sanoo.
 Ehkä Manzhoulia voi käyttää vielä kerran esimerkkinä. Kaupunki on rakennettu keskelle tyhjyyttä, ja silti siellä on kaikki, mitä asukkaat voivat tarvita. Jopa pieni pala Venäjää, mutta Kiinan ehdoilla. Manzhouli on yksi osoitus Kiinan tarpeesta olla riippumaton muista.
 Puuttumattomuus muiden valtioiden asioihin on Kiinan ulkopolitiikan johtotähti. Se haluaa olla itse oman kohtalonsa herra, eikä se hanki varsinaisia liittolaisia, kuten vaikkapa Yhdysvallat.Tämä asettaa rajat myös Venäjä-kumppanuudelle.
 Idästä ei siis ole nousemassa mitään kahden suuren johtajan yhteistä rintamaa, arvioi Tiilikainen kysyttäessä.
 Mutta Kiinan kasvavaa vaikutusvaltaa hän kehottaa pitämään silmällä. Se nouseeko Venäjä Kiinan kainalossa, on Kiinasta kiinni.

Kiinalaisten jättimaatuska tuijottaa ilmeettömänä aroa Venäjän rajalla – Idän suurvaltojen epäsuhtaisessa ystävyydessä Kiina määrää tahdin


Summary: Naiset oppivat hallitsemaan itsetuhoisia ajatuksiaan sveitsiläisellä menetelmällä, joka on auttanut Suomessa jo satoja.

Putoan mustaan tuskaan, en voi hengittää. Sydän hakkaa, en pysty olemaan. Kipu on tappanut elämän sisälläni. Se hyökkää jokaikinen yö päälle. Voimia taistella ei enää ole. Antakaa minun mennä.
 49-vuotias  Arja Sihvonen  on kirjoittanut kirjeen monta kertaa. Sitten hän on ottanut lääkkeet.
 Itsemurhakierre jatkui 13 vuotta, koska pahaa oloa ei hoidettu oikein. Usein Sihvonen lähetettiin päivystyksestä bussilla kotiinsa.
 Suuri osa kerran yrittäneistä yrittää uudestaan, koska ei saa tarvitsemaansa apua. Elämän ja kuoleman tienhaarassa valinta on silloin helppo. Itsemurhien määrä on kuitenkin kääntynyt viime vuosina  kasvuun . Syytä ei tiedetä.
 Itsemurhayrityksestä hengissä selvinneet ovat varsin merkittävä potilasryhmä, sillä yrityksiä tapahtuu kymmenen kertaa enemmän kuin itsemurhia.
 Tässä jutussa kerrotaan itsemurhaa yrittäneiden puutteellisesta hoidosta ja siitä, kuinka itsemurhavaarassa olevien potilaiden hoitoa ollaan uudistamassa Suomessa. Eräs uusi menetelmä on tuonut avun jo sadoille itsemurhaa harkinneille.
 Lue kolmen naisen tarinat siitä, kuinka he lopulta valitsivat elämän.
 Konkurssi, köyhyys ja oman lapsen ongelmat mursivat Eija Lambergin – kun mies jätti, hän päätti kuolla
 Satu Krautsuk / Yle
 Kun avasin silmäni, vieressäni oli maha.
 Oli pimeää. Jonkun vatsakumpu oli ensimmäinen asia, jonka näin ja tiedostin. Ajatukseni olivat hattaraa. Mietin, onko taivaassa tällaista.
 – Huomenta Eija. Tiedätkö, missä olet?
 Sänkyni vieressä seisovan ihmishahmon ääni puhkaisi pehmeän maailmani. Oli kuulemma juhannuspäivän jälkeinen yö, ja minut oli tuotu edellisenä päivänä Meilahden sairaalaan. Tilanne oli ollut vakava.
 Tahmeaan tajuntaani hiipi outo tunne nenässä. Siitä lähti letku johonkin. Rinnastakin lähti letku. Ranteet oli kahlittu lepositeillä kiinni sänkyyn. Vasta paljon, paljon myöhemmin ajatukseni ehtivät jalkoihin asti. Jalatkin oli sidottu sänkyyn kiinni.
 Kului tunteja ennen kuin sain kysyttyä, miksi minut on sidottu. Sanoivat, että olin niin kova rimpuilemaan.
 Vain kaksi vuorokautta aikaisemmin olin ollut maailman onnellisin nainen.
 Aloin miettiä pilleripurkkia, joka minulla oli keittiökaapissa.  Eija Lamberg
 Edessä oli elämäni juhannus miesystäväni kanssa. Olimme jo kerran eronneet, mutta palanneet yhteen. Olin hirvittävän rakastunut ja odotukseni olivat korkealla.
 Hän tuli luokseni Helsingin Vuosaareen juhannusaattona. Ostimme jääkaapin täyteen ruokaa, grillasimme ja lähdimme sen jälkeen saareen. Kilistimme juomia ja juhlimme meitä. Päivä oli upea.
 Kotimatkalla vanhat ongelmat nousivat pintaan ja räjähtivät riidaksi. Mies ei astunut kanssani metroon. Helsingin rautatieasemalla, puolilta öin, hän sanoi, ettei halua nähdä minua enää koskaan.
 Itkin koko matkan kotiin. Kotona jääkaapista minua tuijottivat yhdessä ostetut makkarat, lihat, salaatit. Kontrasti oli valtava. Avasin oluen.
 Satu Krautsuk / Yle
 Puhelimeni kilahti. Sisaruksiltani tuli viestejä, kuinka heidän perheensä olivat kokoontuneet yhteen. Kuinka ihanaa oli viettää juhannusta yhdessä. Minä olin ensimmäistä kertaa elämässäni aivan yksin.
 Aamuyön tunteina yksinäisyys väritti ajatukseni tummiksi, hiljaisuus kuorrutti ne mustiksi. Aloin miettiä pilleripurkkia, joka minulla oli keittiökaapissa.
 En ymmärtänyt, että juhannusyöhön tiivistyi vuosien helvetti.
 Minulla on viisi lasta. Olin eronnut nuorimpien lasteni isästä 10 vuotta sitten. Ero oli todella raastava ja ositus kesti vuosia. Vanhemmat lapset olivat muuttaneet jo pois kotoa, mutta nuorin tyttäreni alkoi oireilla ja joutui koulukiusatuksi.
 Tyttö sai tappouhkauksia, joiden vuoksi hän ei uskaltanut neljään kuukauteen mennä ovesta ulos. En saanut tyttärelleni apua. Ongelmat eivät olleet kuulemma tarpeeksi vaikeita.
 Vaateliikkeeni meni konkurssiin. Jouduin ulosottoon ja seisoin 11-vuotiaan tyttäreni kanssa leipäjonossa. Se oli hirveän nöyryyttävää.
 Ajattelin, että kohta ei satu enää.  Eija Lamberg
 En saanut nukuttua. Minulla todettiin masennus. Sain purkin pillereitä ja 45 minuutin keskustelun psykiatrian polilla kerran kuukaudessa. Ei se ollut mitään hoitoa. Tapaamisissa revittiin haavat auki, mutta ne piti nuolla yksin. Masentunut ei siihen pysty. Tuli vain rumia arpia.
 Kun tyttäreni muutti omilleen, tapasin miesystäväni ja muutimme hänen kanssaan nopeasti yhteen. Ero tuli yhtä nopeasti. Miehen lapset asuivat vielä kotona, ja uusperheen yhteensovittaminen oli vaikeaa.
 Avoliiton jälkeen muutin taloon, jossa oli putkiremontti. Talossa piikattiin ja porattiin kuukausien ajan aamusta iltaan. Äänet repivät hermojani, enkä pystynyt nukkumaan. Samoihin aikoihin isäni kuoli. En itkenyt.
 Muutin taas. Uuden kotini naapurit pitivät jatkuvia bileitä. En nukkunut vieläkään.
 Juulia Tillaeus / Yle
 Kaikki lapseni olivat lentäneet pesästä, olin 36 äitivuoden jälkeen äkkiä aivan yksin. Eläkepäätös siihen päälle sai minut tuntemaan itseni täysin virattomaksi hylkiöksi. Kun suhde juhannusyönä loppui, olin aivan totaalisen lopussa. Miksi eläisin, kun kukaan ei tarvinnut minua?
 Kävelin koko yön ympäri kämppää oudon pakokauhun vallassa. Pilleripurkki kaapissa alkoi kutsua minua luokseen. Kun aamu valkeni, laitoin ex-miesystävälleni viestejä. Kerroin, että nämä ajatukset pelottavat minua. Pyysin apua. En saanut vastausta.
 Kaikki oli äkkiä aivan selvää. Minun piti kuolla, jotta kipu loppuisi.
 Juhannuspäivänä kello 12 istuin keittiön pöydän ääreen ja aloin kirjoittaa jäähyväiskirjettä. Minulla oli tyyni ja rauhallinen olo. Pyysin lapsia iloitsemaan puolestani – siitä, että pääsen viimeinkin pois. Nyt tiedän, että se oli aivan järjetön ajatus.
 “En ole enää mitään eikä mikään voi minua enää satuttaa. Toivon, että sydämiinne jää jotakin siitä mitä olin. Ainakin rakkauteni.”
 Voit kuunnella alla olevalta videolta, kun luen koko kirjeen ja kerron, miltä ajatuksia kirje herättää minussa nyt.

 Jätin kirjeen keittiön pöydälle. Avasin kaapin oven ja pilleripurkin. Otin ensin yhden kourallisen pillereitä, sitten toisen. Kulautin ne oluella alas. Menin sohvalle ja ajattelin, että kohta ei satu enää.
 En muista, kumpi soitti – minä tyttärelleni vai hän minulle. Tytär tajusi heti, ettei kaikki ollut kunnossa. Minä sanoin, ettei ambulanssia tarvitse soittaa. Kaikki oli hyvin.
 Noin vuorokausi myöhemmin heräsin sumuiseen maailmaani Meilahden sairaalan päivystysosastolla. Sängyt oli erotettu verhoilla. Kuulin niiden läpi muiden potilaiden vaivat ja sosiaaliturvatunnukset. Se oli hirveän kiusallista.
 En katunut itsemurhayritystä lainkaan.  Eija Lamberg
 Päivystävä psykiatri tuli luokseni ja kysyi, miltä minusta tuntuu. Tilanne oli korni. Siinä muiden potilaiden kuullen olisi pitänyt avautua. Haluanko psykiatriseen sairaalaan osastohoitoon? En halunnut. Yrittäisinkö uudestaan itsemurhaa, jos pääsisin kotiin? En osannut vastata. Sain silti reseptin mielialalääkkeisiin, jotka pitäisi hakea kotimatkalla.
 Lääkärin lähdettyä hoitaja tuli hoputtamaan, että pitää mennä odotussalin käytävälle odottamaan hakijoita. Että hei hei.
 En katunut itsemurhayritystä lainkaan. Ajattelin salaa, ettei kuolemani olisi ollut iso vahinko.
 Nyt tiesin kuitenkin, että lapsille ja läheisille se olisi sitä ollut. En olisi pärjännyt kotona ilman heitä. He taluttivat minua kuin mummoa, sillä olin lääkkeistä aivan zombi.
 Sain ajan psykiatrian polille muutaman päivän päähän. Siellä lähinnä tarkistettiin lääkitys. Käynnit jatkuivat pari kuukautta, koska minulle piti saada diagnoosi. Apu jäi pinnalliseksi.
 Eija Lambergilla on paljon kulttuuriharrastuksia. Juulia Tillaeus / Yle
 Ystävien ja lasten avulla elämänhaluni alkoi palata. Ilmoitin psykiatrian polilla, etten halua enää lääkkeitä. Jouduin kaiken maailman keskusteluihin, joissa minua motivoitiin jatkamaan lääkitystä. Olin sinnikäs, ja lopulta toiveeni hyväksyttiin.
 Itsemurhaa yrittäneiden jälkihoito on yhteiskunnan puolelta olematonta. Mielestäni ihmiset jätetään heitteille. Ei pitäisi olla niin, että masentunut työnnetään sairaalasta lääkepurkin kanssa kotiin yksin. Miten selviää ihminen, jolla ei ole ketään?
 Sairaalasta neuvottiin ottamaan yhteyttä Suomen mielenterveysseuraan. Sitä kautta olen vihdoin ymmärtänyt, että itsemurhayritykseeni purkautui valtava kuorma käsittelemättömiä asioita.
 Siksi ajatusteni logiikka vääristyi juhannuksena aivan kiemuraan.
 Itsetuhon hetki on hyvin lyhyt
 Aivot jumiutuvat ja ajavat itsensä alas. Et muista edes lapsiasi, koska sillä hetkellä he lakkaavat olemasta sinulle. Rakkaat ihmiset vain katoavat.
 Se voi kestää vain kaksi sekuntia tai kaksi tuntia. Itsetuhoisen hetken voima on valtava. Nyt vuoden ajan toimineen itsemurhien ehkäisykeskuksen tehtävä on eliminoida se.
 – On tärkeää oppia tunnistamaan itsetuhoinen tila ja pysäyttämään toiminta ennen kuin satuttaa itseään, kertoo itsemurhien ehkäisykeskuksen päällikkö  Marena Kukkonen  Suomen mielenterveysseurasta.
 Itsemurhavaaran arviointi ei ole aina helppoa. Yhden itsemurhayritys voi olla täysin ennakoimaton, kun taas joku toinen on jatkuvasti vähän itsetuhoinen.
 – Yksittäiset lääkärit voivat arvioida tapauksia eri tavoin, ja kaikki potilaat eivät halua psykiatrista konsultaatiota itsemurhayrityksen jälkeen. Hoitoon ei voi lähettää vastoin tahtoa, jos tahdosta riippumattoman hoidon edellytykset eivät täyty, sanoo HYKS psykiatrian linjajohtaja, ylilääkäri  Pekka Jylhä .
 Seuraavana päivänä hän ehkä jo katuu.  Pekka Jylhä
 Usein potilaalla ei Jylhän mukaan edes ole ollut halua kuolla. Hän on vain halunnut ahdistuksen pois.
 – Seuraavana päivänä hän ehkä jo katuu. Jos silloin ei enää ole selvää kuoleman tarkoitusta, ei osastohoito välttämättä auta.
 Toisaalta mieli saattaa myös muuttua sen jälkeen, kun potilas on päässyt kotiin. Terveydenhuollon puolelta myönnetään, että itsemurhien ehkäisyssä ja jälkihoidossa on ongelmia ympäri maata.
 Itsemurhaan päädytään hyvin erilaisista, henkilökohtaisista syistä. Siksi ei ole olemassa yhtä kirkasta tapaa, jolla se voitaisiin estää.
 Viime vuosina on kuitenkin löytynyt eräs sveitsiläinen menetelmä, jota mielenterveysseura on tutkinut yhdessä Helsingin kaupungin ja yliopistollisen sairaalan kanssa. Itsemurhaa yrittäneitä potilaita on ohjattu Helsingin alueen päivystyksistä tai psykiatrisista sairaaloista mielenterveysseuraan, joka on hoitanut varsinaisen työn.
 Asiakkaita on ollut tähän mennessä noin tuhat. Alustavat tulokset ovat niin hyvät, että menetelmä on herättänyt kiinnostusta julkisessa terveydenhuollossa ympäri maata.
 Vasta sen avulla katkesi Arja Sihvosen 13 vuoden itsemurhayritysten kierre.
 Arja Sihvonen yritti itsemurhaa lukuisia kertoja – hänet pelasti puhelinluettelosta löytynyt Marja
 Juulia Tillaeus / Yle
 En muista, montako kertaa olen yrittänyt itsemurhaa.
 Sairaalan harmaanruskea hahmo on minulle tuttu, kun astun portista sisään ja kuljen ohi tuttujen puiden. Olen kävellyt tällä pihalla paljon. Tänään kävelen sen poikki osastolle vetämään ryhmää, joka koostuu kotiutuvista potilaista.
 Olin ennen yksi heistä. Toivoton tapaus.
 Kun astun potilaiden eteen, minusta tuntuu käsittämättömältä olla tässä. Nyt voin antaa omien kokemusteni pohjalta muille toivoa.
 2000-luvun alussa sain ensimmäisen vakituisen työpaikkani. Työterveyslääkäri diagnosoi työhöntulotarkastuksessa minulla masennuksen ja kirjoitti minut sairauslomalle.
 Ojensin paperin hänelle takaisin.
 Minulla ei ollut miestä eikä lapsia. Olin yksinäinen, vetäytyvä ihminen. En kertonut pahasta olostani kenellekään. Raamatussa sanotaan, ettei saa tappaa. Pohdin, että koskeeko se myös itsemurhaa. Sitten löysin puhelinluettelosta Marjan.
 Näppäilin hänelle pitkän viestin, joka alkoi näin: jos tekee itsemurhan, niin pääseekö taivaaseen?  Arja Sihvonen
 Oli laskiaistiistai, kun avasin puhelinluettelon ja aloin etsiä vastauksia. Kriteerejä oli kolme: numeron piti kuulua papille, hänen piti olla nainen ja hänellä piti olla kännykkä – en halunnut puhua vaan lähettää tekstiviestin.
 Pappi, nainen ja kännykkä oli tuohon aikaan harvinainen yhtälö, koska naispappeja ei vielä kovin paljon ollut ja puhelinluettelo koostui lähinnä lankanumeroista. Sormeni pysähtyi sivulle, jolla luki Marja Heltelä. Näppäilin hänelle pitkän viestin, joka alkoi näin: Jos tekee itsemurhan, niin pääseekö taivaaseen?
 Jos Arja Sihvoselle tulee itsemurha-ajatuksia, hän lähtee Visu-koiran kanssa ulos. Juulia Tillaeus / Yle
 Marja oli juhlissa, mutta vastasi minulle heti. Puhelimeni näyttöön ilmestyi viesti. Hän vastasi kysymyksiini ja toivoi, että voisimme tavata. En suostunut heti.
 Tapasin Marjan Helsingin tuomiokirkon kryptassa. Marja oli ensimmäinen, jolle pystyin puhumaan pahasta olostani. Eräänä iltana kipu vyöryi silti päälle niin isolla voimalla, että halusin lopettaa sen. Otin yliannostuksen mielialalääkkeitä.
 Heräsin Malmin sairaalan päivystyksestä. En ollut kiitollinen tai helpottunut siitä, että olin hengissä.
 Kaava toistui aina samana. Vielä päivällä en välttämättä tiennyt, että yrittäisin illalla itsemurhaa. Sitten nukkumaanmenon aikaan minusta tuntui, etten pysty olemaan, en halua nähdä enää seuraavaa hetkeä. Kun se olo vyöryi päälleni, olin täysin avuton. Päätin vain lopettaa tuskan.
 En kirjoittanut jäähyväiskirjettä joka kerta. Kaikki – kolme tai neljä – ovat minulla edelleen tallessa.

 Marja on pelastanut minut monta kertaa. Näin minulle on kerrottu, en muista siitä itse mitään. Välillä päädyin psykiatriselle osastolle, mutta usein minut lähetettiin päivystyksestä kotiin. Minulle määrättiin jatkuvasti unilääkkeitä ja rauhoittavia. Oli helppo ottaa niitä liikaa.
 Jälkeenpäin olen ymmärtänyt, että minua pidettiin kroonikkona. Kierrettäni ei kukaan yrittänyt katkaista. Itsemurhayrityksestä ei edes saanut puhua. Siellä haluttiin vain saada ihminen jotenkin tolpilleen ja sanoa heipat. Avohoidossa psykiatrian poliklinikalla käynnit olivat lähinnä kuukausitsekkauksia, että olenko hengissä. Siellä oltiin sitä mieltä, ettei menneistä kannata puhua.
 Joskus osastolla sain hoitajan, jonka kanssa pystyin juttelemaan. Se oli kuitenkin tuurista kiinni. Usein tuntui, että sairaala oli pelkkä säilö – paikka, jonka tehtävänä oli estää minua yrittämästä itsemurhaa uudelleen. Eihän se mitään estänyt, siirsi vain eteenpäin.
 Vuonna 2013 jouduin rikoksen uhriksi. Minut raiskattiin. Yllättäen sain sitä kautta vihdoin avun, joka katkaisi kierteeni.
 Kun astun potilaiden eteen, tiedän tarkalleen, miltä heistä tuntuu.  Arja Sihvonen
 Tein rikosilmoituksen, mutta se ei johtanut mihinkään. Päädyin jälleen yrittämään itsemurhaa. Tällä kertaa minut lähetettiin päivystyksestä osastolle. Minusta tuntui, että kaikki olivat jo luovuttaneet. Myös minä.
 Sairaalasta neuvottiin ottamaan yhteyttä itsemurhien ehkäisykeskukseen. Päätin kokeilla, ei kai siitä haittaakaan olisi.
 Se kannatti. Ensimmäistä kertaa pääsin käymään ammattilaisen kanssa läpi syitä, jotka olivat johtaneet itsemurhayrityksiin. Pääsin raiskauksen vuoksi vihdoin myös yksilöterapiaan. Se oli minulle tosi tärkeää, koska ryhmässä en saanut suutani auki.
 Samoihin aikoihin löysin hevoset. Hevosten kanssa minulla oli ensimmäistä kertaa todella hyvä olo. Nautin niiden läheisyydestä ja aloin käydä ratsastamassa. Saan voimia myös Visu-koirastani. Koen, etten tällä hetkellä enää tarvitse lääkitystä.
 Aloitin Auroran sairaalassa kokemusasiantuntijana tammikuussa. Käyn siellä kerran viikossa. Kun astun potilaiden eteen, tiedän tarkalleen, miltä heistä tuntuu. Samalla tiedän, ettei minusta tunnu siltä enää.
 Ilman puhelinluettelosta löytämääni Marjaa en olisi hengissä. Hänestä on tullut minulle ystävä.
 Marja Heltelä auttoi Arja Sihvosen vaikeiden vuosien läpi. Juulia Tillaeus / Yle
 Taiteltava turvakortti mahtuu lompakkoon
 Mutta miksi lääkkeillä itsemurhaa yrittänyt potilas lähetetään kotiin lääkereseptin kera? Miten avun saaminen voi kestää 13 vuotta?
 Ylilääkäri Pekka Jylhän mukaan lääkkeiden kanssa itsemurhaa yrittäneen potilaan kohdalla arvioidaan tarkkaan, kuinka paljon hänelle voidaan kirjoittaa lääkkeitä.
 – Joissakin tilanteissa ei anneta reseptiä mukaan heti itsemurhayrityksen jälkeen tai kirjoitetaan se hyvin pienelle määrälle. Tarvittaessa voidaan antaa pieni määrä lääkettä ja vasta myöhemmin, jonkin ajan kulua ennen kuin kirjoitetaan resepti.
 Jylhä myöntää, ettei itsemurhayritystä ja siihen johtaneita tapahtumia ole välttämättä käyty kovin tarkkaan läpi akuuttihoidon jälkeen. Jatkossa on toisin.
 Yleensä tarinat ovat alkaneet vuosia sitten.  Marena Kukkonen
 Suomen ensimmäisen itsemurhien ehkäisykeskuksen toiminta loppui 1970-luvulla, koska sen nimeä ei saanut kirjoittaa puhelinluetteloon. Itsemurha oli silloin niin iso tabu.
 Sveitsiläinen Linity nojaa aivan vastakkaisiin periaatteisiin. Kun itsemurhavaarassa oleva henkilö tapaa kriisityöntekijän, hän saa kertoa koko tarinansa videokameralle. Sen jälkeen tarinaa käydään läpi niin kauan kuin asiakas haluaa.
 – Yleensä tarinat ovat alkaneet vuosia sitten. Kyse ei ole koskaan pelkästään itsetuhoisesta hetkestä vaan pitkän ajan kuluessa kasautuneista asioista, kertoo itsemurhien ehkäisykeskuksen päällikkö Marena Kukkonen.
 Turvakortti on hyvin vaatimaton, kokoon taiteltava paperi. Kuvaan on sommiteltu Eija Lambergin kortti. Eija Lamberg
 Tapaamiset järjestetään nopeasti itsemurhayrityksen jälkeen. Niitä on viikon välein yhteensä kolme tai neljä. Niiden aikana opetetaan asiakasta estämään uusi itsemurhayritys ja katkaisemaan itsetuhoinen hetki omin keinoin. Siinä isossa roolissa on oma turvakortti.
 Kokoon taiteltava turvakortti on henkilökohtainen ja mahtuu lompakkoon.
 Arja Sihvosen kortissa lukee, että nouse ylös. Vie Visu-koira lenkille. Kirjoita ajatuksiasi paperille. Jos nämä eivät auta, soita omalle yhteyshenkilöllesi tai kriisinumeroon. Sihvosella on toisinaan yhä itsemurha-ajatuksia, mutta ne eivät enää etene toiminnaksi.
 Samaa palautetta on tullut itsemurhien ehkäisykeskukselle. Linity-ohjelmaan kuuluu, että tapaamisten jälkeen asiakkaaseen pidetään yhteyttä kirjeitse kahden vuoden ajan.
 – Moni on kokenut tulleensa kuulluksi ensimmäistä kertaa, kun itsemurhayrityksen kohdalle on pysähdytty kunnolla. He ovat myös ymmärtäneet, miksi ovat päätyneet yrittämään itsemurhaa.
 Niin kävi ainakin esimiestehtävissä työskentelevälle naiselle,joka ehti yrittää itsemurhaa kolmesti.
 30-vuotias Niina pyysi, ettei saisi enää lääkkeitä kotiin – sai parhaan avun jääpusseista
 Juulia Tillaeus / Yle
 Hyvin harva ystävistäni tietää, että olen yrittänyt tappaa itseni. Olen käynyt koko ajan töissä, menestyin esimiestehtävissä, ihmissuhteeni pysyivät kasassa. Paha olo ei näkynyt. Olin taitava pitämään kulisseja pystyssä.
 Kotona minun piti suunnitella monta tuntia lähtöä ruokakauppaan. Pelkäsin, että törmään johonkin tuttuun. Sitten yksi kollegani huomasi, että jokin oli vialla. Ei tässä ole mitään hätää, vähän vain väsyttää, vastasin. En ollut nukkunut kahdeksaan viikkoon.
 Menin lääkäriin. Minulla diagnosoitiin vaikea-asteinen masennus. Sen taustalla oli käsittelemättömiä asioita lapsuudesta. Olin silloin kihloissa, ja se kaikki peilautui myös parisuhteeseeni. Kun parisuhde meni huonosti, oma olo paheni vielä lisää. Lisäksi häpesin masennustani.
 Kaikki itsemurhayritykseni tapahtuivat puolen vuoden sisällä.
 Melkoinen tilannetaju lääkärillä, kun potilas on yrittänyt tappaa itsensä.   "Niina"
 Ne olivat impulsiivisia, en suunnitellut niitä etukäteen. Jäähyväiskirjeet kirjoitin, mutta muuten en muista niitä edeltäneistä tapahtumista oikein mitään.
 Puolisoni löysi minut kaksi kertaa. Ensimmäisellä kerralla kävin todella lähellä kuolemaa. Jouduin lääkkeiden yliannostuksen vuoksi Meilahteen teho-osastolle. Siitä minut passitettiin suoraan pakkohoitolähetteellä tarkkailuun Auroran sairaalaan.
 Toisella kertaa sain päivystyksestä mukaani 200 pillerin lääkereseptin. Sen jälkeen minut laitettiin nopeasti päivystyksestä kotiin, kuten myös viimeisellä kerralla talvella 2018. Minusta se oli hyvin erikoista.
 Silloin olin viiltänyt lääkkeiden yliannostuksen lisäksi ranteeni ja nilkkani auki.
 Juulia Tillaeus / Yle
 Heräsin verilammikosta. Säikähdin hemmetisti, että mitä oikein on tapahtunut. Onnistuin soittamaan itselleni ambulanssin.
 Olin sairaalassa 12 tuntia. Kun heräsin, minut oli kiire saada ulos. Odoteltiin vain lääkäriä tikkaamaan nilkkani ja ranteeni. Mielestäni en ollut siinä kunnossa, että olisin voinut mennä yksin mihinkään.
 Haavalääkäri kysyi, sopiiko kandin tulla katsomaan toimenpidettä. Hämmennyin ja mietin, että toki, tulkaa nyt kaikki katsomaan. Melkoinen tilannetaju lääkärillä, kun potilas on yrittänyt tappaa itsensä. Kandi jopa tikkasi lopulta toisen nilkkani. Olin kuin joku harjoituskappale.
 Minulta kysyttiin, voiko joku tulla hakemaan minut. Soitin samalle kollegalle, joka oli passittanut minut ensimmäistä kertaa lääkäriin. Pyysin, ettei minulle enää annettaisi lääkkeitä kotiin.
 Ihmiset vaihtuvat koko ajan.  "Niina"
 Viimeisestä kerrasta jäi aika erikoinen fiilis. Ei ole mikään pikkujuttu, jos ihminen yrittää tappaa itsensä. Onko sopivaa laittaa hänet tunnin päästä heräämisestä pihalle?
 Minulla oli toki hoitosuhde psykiatrian polille. Masennuksen hoito julkisella puolella perustuu lääkkeisiin. Joillakin ne varmasti toimivat, mutta oikean lääkityksen löytäminen on melkoista seulomista. Minua lääkkeet eivät auttaneet ollenkaan.
 Lisäksi ihmiset vaihtuvat koko ajan. Parin kuukauden sisään näin ehkä viittä eri psykiatria enkä edes muista, kuinka monta psykologia. Jouduin selittämään samat asiat aina uudestaan ties kuinka monelle ihmiselle.
 Viimeisen itsemurhayrityksen jälkeen minut ohjattiin mielenterveysseuran puoleen. Heillä oli kuulemma erilainen menetelmä itsemurhaa yrittäneiden hoitoon. Oli herättävä kokemus, kun asiaa käsiteltiin niin eri tavalla.
 Hoito mullistumassa, Linity mukana
 Sosiaalipsykiatrian professori  Sami Pirkola  Tampereen yliopistosta kaipaa parempaa yhteistyötä sosiaalityön, terveyskeskusten ja erikoissairaanhoidon välille. Näin luukulta toiselle juokseminen ja samojen asioiden kertaaminen vähenisi.
 – Palvelut ovat nyt jäykkiä eivätkä vastaa ihmisten tarpeisiin siten kuin pitäisi. Hoitojärjestelmän pitäisi olla vähän ketterämpi ja reagoida aikaisemmin. Toiminnan pitäisi olla saumatonta, Pirkola sanoo.
 Juulia Tillaeus / Yle
 Hän vetää parhaillaan työryhmää, joka laatii itsemurhayritysten jälkihoitoon uutta Käypä hoito -suositusta. Siihen on tulossa muun muassa erilaisia mittareita, joiden avulla voidaan mitata potilaan itsetuhoisuutta. Lisäksi tekeillä on kansallinen mielenterveysstrategia, johon liittyy myös itsemurhienehkäisyohjelma.
 – Itsemurhakuolleisuuden ehkäisemisen tueksi etsitään parhaillaan tutkimusnäyttöä. Meillä on jo instrumentteja sekä kyselymenetelmiä, joilla itsetuhoisuutta voidaan selvittää.
 Linity-menetelmä ei ole vielä laajemmassa käytössä julkisella sektorilla, koska sen tehosta ei ole vielä tarpeeksi tutkimusnäyttöä. Pirkola sanoo, että se noteerataan silti Käypä hoito -suosituksessa jollain tavalla.
 – Vaikka vahvaa suositusta sen käytöstä ei vielä pystytä antamaan, se voi olla erinomainen väline osana hyvää kliinistä itsemurhien ehkäisytyötä.
 Ainakin pääkaupunkiseudulla suunnitelmat ovat jo pitkällä.
 – Pyrimme järjestämään itsemurhayrityksen jälkeen ainakin yhden tapaamisen, jossa laaditaan potilaalle turvakortin tapainen turvasuunnitelma. Tavoite on, että hän pystyy sen avulla tunnistamaan ja hallitsemaan tilanteita, jotka saattavat laukaista itsetuhoista käytöstä, sanoo ylilääkäri Pekka Jylhä.
 Olen tajunnut, ettei tarvitse ylisuorittaa ja olla yli-ihminen.  "Niina"
 Myös Niinan tarinalla on Linityn ansiosta onnellinen loppu.
 Aloin ymmärtää itseäni paremmin ja osasin jopa antaa masennukseen liittyviä asioita itselleni anteeksi. Vaikeimpiin hetkiin ja paniikkikohtauksiin sain suurimman avun turvakortista, joka neuvoo ottamaan silloin pakastimesta jääpussin. Kun nostan sen käsiini, ajatus siirtyy väkisin kylmään, pois ahdistavista ajatuksista. 15 minuutissa helpottaa.
 Olen myös kirjoittanut paljon ajatuksiani paperille. Paniikkikohtauksia ei ole ollut enää pitkään aikaan. Olen tajunnut, ettei tarvitse ylisuorittaa ja olla yli-ihminen.
 On ihan ok, jos joskus on paha olla.

3 naista kirjoitti jäähyväiskirjeet ja päätti tappaa itsensä – pieni kortti pelasti heidät, kun yksikään lääkäri ei osannut auttaa


Summary: Kun tulevaisuuden ammatteja ovat nutrigenomiikkakonsultti tai alustatilintarkastaja, on selvää, että työelämän tärkein taito tulee olemaan valmius oppia uutta, pohtii Heikki Valkama blogissaan.

Blogi Ylen uutis- ja ajankohtaistoiminnan blogeja kirjoittaa joukko oman alansa tarkkaan tuntevia toimittajia. > Kaikki uutisten blogit löydät täältä
 En muista, että minulla olisi vielä lukioon mennessä ollut minkäänlaista jäsenneltyä ajatusta siitä, mikä minusta tulisi isona tai mihin ammattiin ryhtyisin.
 Ensin ajattelin opiskella matematiikkaa, sitten mietin lääkäriksi ryhtymistä. Jossain vaiheessa toimittajan työ alkoi kiinnostaa.
 Päädyin lopulta toimittajasta, päätoimittajaksi ja toimituspäälliköksi eri lehtiin ja sitten Ylen uutistoimitukseen hyöty- ja tiedetoimituksen esimieheksi.
 Nykyisin olen sisältöpäällikkö. Sekin taitaa olla ammattinimike, jonka työn sisältöä tuskin yksikään lukiolainen osaa arvata oikein. Tehtävä on tuore. Se syntyi noin viisi vuotta sitten Ylen uutisten toiseksi viimeisimmässä organisaatiouudistuksessa. Ja olen aivan varma, että siihen mennessä kun olen ehtinyt eläkeikään, teen aivan jotain muuta – ehkä koko sisältöpäällikkö-nimistä tehtävänimikettä ei edes ole olemassa.
 Jo nyt iso osa ammateista on sellaisia , joita 1990-luvulla peruskoulusta päästessäni ei ollut.
 Työpaikat muuttuvat ja katoavat kovalla tahdilla.
 Toisaalta tahti on kova vain osin. Tietyt, suorittavat työt säilyvät samankaltaisina.
 Tätä kirjoittaessa Oikotie.fi:n työpaikkailmoituksissa kymmenen tuoreinta vapaata työpaikkaa olivat seuraavat:
 Verkkoviestintäpäällikkö
 Kuorma-autonkuljettaja
 Paistotyöntekijä
 Myyntineuvottelija
 Field Service Technician (it-tukikesätyö)
 Beauty Advisor (laivalle)
 Nuoriso-ohjaaja
 Remonttimies
 Siivooja
 Siivooja
 Matalapalkkatyö lisääntyy , muut työt muuttavat jatkuvasti muotoaan. Näin toteaa esimerkiksi  Demos Helsingin muuttuvaa työtä pohtiva raportti parin vuoden takaa.
 Isot sanat digitalisaatio ja globalisaatio ovat suuruutensa ja kaikenkattavuutensa vuoksi kärsineet inflaation. Silti ne sisältävät paljon todellisia ilmiöitä, jotka pistävät työpaikkoja uusiksi.
 Mikä minusta tulee isona?  Ryhtyisikö lääkäriksi, insinööriksi vai tubettajaksi? Viekö robotit ja tekoäly kaikki työt? Nyt opiskelemaan lähtevä joutuu miettimään tulevaa työtään vielä epämääräisemmässä ympäristössä kuin me parikymmentä vuotta opiskelut aloittaneet.
 Selkeät ammatit vähenevät. Kun yksi ammatti katoaa, tilalle syntyy jotain muuta.
 Eduskunnan tulevaisuusvaliokunta  julkaisi viime vuonna raportin , jossa pohdittiin tulevaisuuden ammatteja. Uusiksi ammateiksi nousi esimerkiksi robottipoliisi, nutrigenomiikkakonsultti, aineenvaihdunta-analyytikko, ruoka-designer, alustatilintarkastaja, alustapoliisi, onlinetyö, alustamanageri, viranomaisfasilitoija, robottiturvallisuuden tarkastaja, robottivakuutusarvioija.
 Lista on ainakin minusta hämmentävä .
 Ja kun ajattelen vaikkapa yläasteikäistä nuorta, joka pohtii opinto-ohjaajan kanssa tulevaisuuden ammattia, en usko, että tästä listasta on kovin paljoa iloa.
 Kysyin 11-vuotiaalta, kiinnostaisiko häntä viranomaisfasilitoijan tai robottivaikutusarvioijan ammatit?
 No, vastauksen saattaa arvata. Ei lainkaan, vaikka töiden sisältöä yrittäisi kuinka selittää. Tuon ikäisen unelma-ammatti on kuulemma ammattipelaaja. Siis Fortnite-pelissä. (Eikä sellaiseksi vain ryhdytä, se on todella vaikeeta, lapsi muistaa lisätä. Aikuiset kutsuvat peliammattia e-urheilijaksi.)
 Ehkä oponkin suurin taito  on ymmärtää, että ammatit muuttuvat.
 Kyvystä sietää epävarmuutta tulee keskeinen osa tulevaisuuden työmarkkinoita. Ja samalla pitää olla koko ajan valmis oppimaan uutta.
 "Työntekijällä tulee olemaan monta ammattia uransa aikana, ja koulusta hankittua osaamista ei tulla tarvitsemaan sellaisenaan", Pihlajalinnan toimitusjohtaja  Aarne Aktan  sanoo Sitran ja Telan yhdessä julkaisemassa pamfletissa Välähdyksiä - Kymmenen teesiä uuden työn syntymisestä, yritysten  muutoksesta ja yksilön mahdollisuuksista työn murroksessa.
 Toisille ajatus alati muuttuvasta työstä  voi kuulostaa painajaiselta, toisille ihanalta mahdollisuudelta tehdä kaikkea kivaa.
 Jo kaltaisteni keski-ikäisten pitää todennäköisesti oppia uusia ammatteja tai ainakin ammatin sisällä uusia tapoja tehdä töitä. Jos työn muutostahti kiihtyy, tulevilla nuorilla tulee olemaan vielä enemmän ammatteja.
 Usein digitalisaatiosta, globalisaatiosta ja robotisaatiosta puhutaan uhkana. Työt katoavat. Siihen on kuitenkin vaikea uskoa. Työt eivät katoa, jos maltamme keksiä uusia hommia.
 Helsingin yliopiston tutkija  Katri Saarikivi  sanoo saman Sitran pamletissa hienosti.
 "Työ on perusluonteeltaan toisten ihmisten ongelmien ratkaisua. Tästä syystä työ on loputon ja sitkeä ilmiö yhteiskunnassa. Kun yksi ongelma ratkeaa, neljä uutta tulee tilalle", Saarikivi toteaa.
 Kun maailma tuntuu muuttuvan yhä monimutkaisemmaksi, ongelmia tulee koko ajan lisää.
 Siksi, todella, ongelmanratkaisutaito ja kyky kysyä kysymyksiä, on tulevaisuudessa valttia.
 Heikki Valkama
 Kirjoittaja vetää Ylen digitalisaatio- ja tulevaisuustoimitusta. Hän on myös Ylen sisältöpäällikkö ja kirjailija.
 Aiheesta voi keskustella 17.03. klo 20.00 asti.

Heikki Valkama: En olisi koululaisena voinut tietää nykyistä ammattiani, koska sellaista ei vielä ollut


Summary: Ilmastonmuutos ei ole nyt suurten muuttoliikkeiden pääsyy. Ihmisiä ajavat kotiseuduiltaan enemmän toimentulovaikeudet, sodat ja vaino.

Ympäristö iskee takaisin, arvioi sveitsiläisen Neuchatelin yliopiston professori  Etienne Piguet . Huoli ympäristöasioista lisääntyi jo 1960-luvulla ja Rooman klubi varoitteli maapalllon kestävyysvajeesta 70-luvulla.
 Mutta vasta 1990-luvulla, kun kansainvälisen ilmastopaneelin ensimmäinen raportti kertoi hiilidioksin määrän kasvavasta vaikutuksesta ilmakehässä, tutkijat, poliitikot ja media heräsivät enemmän.
 Viime lokakuussa tullut IPPC:n raportti antoi toivoa keinoista pysäyttää ilmaston lämpeneminen puoleentoista asteeseen, mutta ilmastonmuutosahdistus on nyt tuttua meille kaikille. Viimeksi perjantaina  koululaiset ilmastolakkoilivat  paremman tulevaisuuden puolesta.
 Syksyinen  ilmastoraportti loi uhkakuvia , jos maailma lämpenee liikaa. Osa maapallosta muuttuu elinkelvottomammaksi ja miljoonat ihmiset lähtevät etsimään suotuisampia elinoloja.
 Kuitenkin ilmaston muuttuminen on jo ajanut ihmisiä liikkeelle kautta historian.
 Jääkausien vaikutus ihmislajin leviämiseen on itsestään selvää ja pienemmät luonnonmullistukset, kuten tulvat, maanjäristykset ja tulivuorenpurkaukset ovat saaneet muuttoliikkeitä alulle.
 Tällöin on kuitenkin useimmiten kyse lyhyistä siirtymistä samalla alueella. Tästä on pitkä matka siihen, että IPCC:n viimeisen raportin mukaan tämän vuosisadan lopussa jopa 150 miljoonaa pakolaista etsii uutta olinpaikkaa.
 Maailman muuttoliikkeet YK:n pakolaisjärjestö UNHCR:n mukaan 68,5 miljoonaa ihmistä joutui jättämään kotinsa v. 2018. 40 miljoonaa siirtyi toiseen maahan. Pakolaisia heistä oli 25,4 miljoonaa. Turvapaikanhakijoita oli 3,1 miljoonaa. Yli puolet pakolaisista tuli Etelä-Sudanista (2,4 milj.), Afganistanista ( 2,6 milj.) ja Syyriasta (6,3 milj.). lähde: www.unhcr.org/figures-at-a-glance.html
 Ilmastonmuutos ei ole ensimmäinen syy
 Turun Siirtolaisuusinstituutin Global Migrations, Environment and Climate Change -symposiumissa eri maista tulleet professorit pohtivat muuttoliikkeiden syitä.
 Useimmiten nykyisten pakolaisten taustalla ovat sota, vaino tai poliittiset ristiriidat kotimaassaan. Birminghamin College of Social Science -yliopiston professori  Richard Black  on sitä mieltä, että vielä nyt on vaikea sanoa jostain pakolaisryhmästä, että sen lähtösyynä on ollut ilmastonmuutos.
 Ilmastotutkijoiden tarkentuvat arviot maapallon kehityksestä antavat kuitenkin yhä enemmän viitteitä siitä, että ilmastonmuutoksesta tulee jatkossa entistä merkittävämpi tekijä muuttoliikkeiden syiden joukossa.
 Ilmastonmuutoksen hillinnässä fossiillisten polttoaineiden käyttöä halutaan rajoittaa. Mikko Airikka | Yle Uutisgrafiikka
 Professori Black ei kuitenkaan halua ennustaa, mitä tapahtuu 50 vuoden kuluessa. Hän naurahtaa ja toteaa, että viisi vuotta sitten hän olisi vastannut myöntävästi Britannian olevan vielä tänään EU:n jäsen. Mutta nyt asiasta voi olla montaa mieltä vaiheikkaan brexit-käsittelyn takia.
 – Yhteiskunnan taloudellisen ja poliittisen kehityksen ennustaminen on täynnä vaikeuksia, Richard Black toteaa.
 Esimerkiksi Meksikosta Yhdysvaltoihin pyrkivät miljoonat ihmiset eivät pyri sinne ilmastosyistä, sillä Kalifornian ilmasto tuskin paljon poikkeaa rajan eteläpuolisista alueista. Muuttohalukkuus liittyy enemmän taloudellisiin syihin, haluun kohentaa omaa elintasoaan.
 Siirtolaislapsia Meksikon ja Yhdysvaltojen välisellä raja-aidalla. Yhdysvallat ei päästä ihmioikeustarkkailjoita seuraamaan USA:n toimintaa, jonka seurauksena siirtolaisperheiden jäsenet erotetaan toisistaan. David Peinado / EPA
 Meksikolaisten muuttoon vaikuttaa myös se, että monella heillä on jo sukulaisia Yhdysvalloissa, jolloin sopeutuminen uuteen ympäristöön on helpompaa. Muuttoliikkeiden taustalla on usein tällaisia sosiaalisia syitä.
 Kolme karavaanin nuorta onnistui puikahtamaan Yhdysvaltain ja Meksikon raja-aidan pylväiden väleistä Tijuanassa. Nina Svahn / Yle
 Pakolaisten pelko muuttanut politiikkaa
 Nelisen vuotta sitten 2015 Eurooppaan saapui runsaasti pakolaisia Lähi-Idästä, lähinnä syyrialaisia ja irakilaisia. Myös Länsi-Afrikasta pyrkii edelleen ihmisiä kuolemaa uhmaten Välimeren yli Eurooppaan.
 Syyrian ja Irakin sodat ovat saaneet perheitä myymään omaisuutensa ja lähtemään etsimään onneaan muualta. Suurin osa pysähtyy lähimaiden leireille tai Turkkiin, mutta Eurooppaankin pakolaisia saapui runsaasti.
 Nigeriassa maailmalla tapahtunut öljyn hinnan lasku aiheutti taloudellisen taantuman ja sai maan kansalaisia pyrkimään Eurooppaan.
 Afrikan on arvioitu kärsivän ilmastonmuutoksen vaikutuksista eniten, mutta nyt muuttoliikkeiden syyt ovat enemmän taloudellisia. Lähi-idästä tulleiden pakolaisten taustalla ovat sota ja poliittiset vainot.
 Euroopassa on levinnyt pelko hallitsemattomista pakolaisvirroista ja sveitsiläisen Neuchatelin yliopiston professori Etienne Piguet sanoo, että tämä näkyy jyrkentyneenä suhtaumisena pakolaisiin.
 – Aiemmin 1960-luvulla eurooppalaisia peloteltiin kommunismin leviämisellä. Nyt sen tilalle on tullut uusi pelko ilmastonmuutoksen aiheuttamista pakolaistulvista, professori Etienne Piguet toteaa.
 Maahanmuuttaja keskusteli toimittajien kanssa Serbian ja Unkarin rajalle pystytetyn aidan luona. vuonna 2017. Sandor Ujvari / EPA
 Rajat kiinni -ajatus on saanut laajaa kannatusta. Unkari on rakentanut rajoilleen aitoja ja moni muu maa kiristänyt pakolaispolitiikkansa.
 – Ilmastonmuutos on koettu etelän ongelmaksi ja riskiksi pohjoiselle, Piguet sanoo.
 Ilmastonmuutos ja ilmakehän kasvava hiilidioksi tuotiin voimallisesti esiin ensimmäisessa IPCC:n raportissa 1990-luvun alussa. Siitä lähtien asiasta on rummutettu poliitikkojen puheissa ja mediassa. Tutkimustietoa kehityksestä julkaistaan kiihtyvään tahtiin.
 – Kun tajuttiin, ettei kyse ole vain luonnon köyhtymisestä, vaan ihmisten elinolosuhteiden heikentymisestä, asia on nostettu poliittiseksi kysymykseksi, sveitsiläsprofessori kuvailee kehitystä.
 Kaupungistuminen on isoin ilmiö nyt
 Bangladeshin suistoalueilla tulvat ja tuhoisat myrskysyklonit toistuvat säännöllisesti. Meri ja jokien virtaukset syövät asuttuja saaria, jolloin ihmisten on etsittävä uusia asuinpaikkoja. Yleensä muuttomatkat jäävät lyhyeksi ja myrskyjen jälkeen palataan takaisin.
 Alueen kehitystä tutkinut Wageningenin yliopiston apulaisprofessori  Ingrid Boas  sanoo, että perheet sopeutuvat muuttuviin elinolosuhteisiin. Usein joku lähtee isompaan kaupunkiin Dhakaan tai Chittagongiin töihin ja lähettää sitten rahaa kotiseudulle.
 Tilastojen mukaan noin kolme miljoonaa bangladeshilaista muuttaa vuosittain naapurimaa Intiaan. Bangladeshin väkiluku on yli 160 miljoonaa.
 Köyhässä Bangladeshissa ihmisten on sopeuduttava elämään tulvien keskellä.  Abir Abdullah / EPA
 Kaupungistuminen on maailmanlaajuinen kehityssuunta, jonka taustalla ovat elinkeinoelämän rakenteiden muutos. Siirtolaisuusinstituutin johtaja  Tuomas Martikainen  pitää tätä keskeisenä ilmiönä.
 – Ylipäätään se, mikä liikuttaa maailman väestöä nyt kaikkein eniten, ei suinkaan ole ilmastonmuutos vaan kaupungistuminen. Martikainen sanoo.
 Moni kasvava suurkaupunki sijaitsee kuitenkin sellaisilla alueilla, jotka saattavat tulevaisuudessa olla alttiita esimerkiksi merenpinnan nousulle. Tulvivat kadut eivät ole vain New Yorkin tai Amsterdamin ongelma.
 Hurrikaani Katrinan aiheuttamat New Orleansin tuhot vuonna 2005 antavat ehkä osviittaa siitä, mitä tulevaisuus tuo. Nelimetriset suojapadot eivät pidätelleet vesimassoja. 80 prosenttia kaupungista joutui veden valtaan ja vajaa 2000 ihmistä menehtyi.
 Lue myös
 Tuhansia EU:hun haluavia  iranilaispakolaisia jumissa Serbiassa – Tasa-arvoa vaatinut naisaktivisti joutui pakenemaan uskonoppineita
 Ylen reportaasi: Monet syyrialaiset voisivat nyt palata kotiin, mutta moni valitsee silti hökkelikylän naapurimaassa
 YK:lta varoitus: Maailman hiilidioksidipäästöt kääntyivät nousuun ensimmäistä kertaa neljään vuoteen
 5 asiaa, jotka maailman merkittävimmästä ilmastoraportista pitää tietää – ilmastoprofessori: "Olen paatunut ja kokenut, mutta silti järkyttynyt"

Miljoonat ihmiset muuttavat uusiin maihin, mutta vielä harva on ilmastopakolainen


Summary: Orpon mukaan työ muuttuu ja työntekijältä vaaditaan uusia taitoja.

Kokoomuksen puheenjohtaja  Petteri Orpo  ehdottaa ensi vaalikaudelle kolmikantaista koulutussopimusta, kertoo Uutissuomalainen. Orpon mukaan niin sanotun tulevaisuussopimuksen tekemiseen tarvitaan hallituksen ja työmarkkinajärjestöjen lisäksi koulutuksen järjestäjiä.
 Orpon mukaan sopimusta tarvitaan, koska työ muuttuu ja työntekijältä vaaditaan uusia taitoja. Sopimus mahdollistaisi sen, että työntekijä päivittäisi osaamistaan koko työuran ajan. Se on Orpon mukaan tärkeää myös työllisyysasteen nostamisen näkökulmasta.
 Uutissuomalaisen haastattelussa Orpo kertoo suhtautuvansa avoimesti koulutustiliin ja kotitalousvähennyksen kaltaiseen oppimisvähennykseen.

Uutissuomalainen: Kokoomuksen Orpo ehdottaa kolmikantaista koulutussopimusta


Summary: Uudessa-Seelannissa Christchurchin joukkoampumisen kuolonuhrien määrä on noussut 49:stä 50:een.

Uudessa-Seelannissa on muistettu tänään Christchurchin terrori-iskun uhreja kaupungin katedraalissa järjestetyssä tilaisuudessa, jossa ilmaistiin tukea muslimiyhteisölle.
 Perjantain moskeija-iskujen kuolonuhrien määrä on noussut 50:een, kertoi poliisi myöhään lauantai-iltana Suomen aikaa. Lisäksi lähes 40 ihmistä on edelleen sairaalahoidossa. Heistä yli kymmenen on kriittisessä tilassa.
 Toistaiseksi vain yhtä henkilöä kohtaan on nostettu syytteitä iskusta. 28-vuotias australialainen mies on saanut murhasyytteen ja on vangittuna epäiltynä joukkoampumisista.
 Christchurchin muistotilaisuuteen osallistui noin sata ihmistä. Osa heistä oli kiinnittänyt vaatteisiinsa vihreitä sydämiä osanottona kaupungin muslimeille.

Uudessa-Seelannissa muistettiin terrori-iskun uhreja ja osoitettiin tukea muslimiyhteisölle


Summary: Tulvat ovat peruja viikonloppuna olleista poikkeuksellisen rajuista rankkasateista.

Ainakin 42 ihmistä on kuollut sateiden aiheutamissa äkkitulvissa Papuan provinssissa Indonesiassa.
 Lisäksi ainakin 21 ihmistä on loukkaantunut pahoin, kertoi paikallinen viranomainen Reutersille.
 Sateet osuivat lähelle Sentain aluetta, joka sijaitsee lähellä Papuan provinssin pääkaupunkia Jayapuraa.
 Paikallisen viranomaisen mukaan satunnaisen pahat rankkasateet ovat saaneet aikaan äkkitulvia.

Ainakin 42 ihmistä kuollut Indonesiassa tulvissa.


Valmistumisaikojen lyhentämiseksi opetus- ja kulttuuriministeriö aikoo vastaisuudessa palkita korkeakouluja opiskelijoista, jotka suorittavat tutkintonsa tavoiteajassa.
 Valtio yrittää houkutella opiskelijoita ripeään valmistumiseen myös muilla keinoin. Syksyllä 2014 tai sen jälkeen opintonsa aloittaneet opiskelijat ovat kuuluneet Kelan opintolainahyvityksen piiriin.
 Hyvityksessä Kela maksaa osan opintolainasta, jos opiskelija valmistuu määräajassa. Hyvitys on 40 prosenttia siitä opintolainan määrästä, joka ylittää 2 500 euroa.
 Järjestelmä on kannustanut opiskelijoita velkaantumaan, arvioi vastaava suunnittelija  Ilpo Lahtinen  Kelasta. Lainaa nostavien opiskelijoiden osuus oli nousussa jo ennen uudistusta, mutta sen jälkeen se on kiihtynyt entisestään: vuosikymmenessä se on tuplaantunut.
 – Opintolainan käyttö on hurjasti kasvanut hyvityksen käyttöönoton jälkeen. Varmaan on odotettavissa, että hyvityksiä myös tulee, kun opiskelijat ovat siitä tietoisia, Lahtinen sanoo.
 Koska hyvitys on ollut käytössä alle viisi vuotta, eli alle yliopistotutkinnon tavoiteajan, on Lahtisen mukaan liian aikaista sanoa, miten hyvitysjärjestelmä vaikuttaa yliopisto-opiskelijoiden valmistumistahtiin.
 Yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen rahoituksesta suurin yksittäinen osuus koostuu suoritettujen tutkintojen määrästä. Lisäksi niitä on palkittu opiskelijoista, jotka suorittavat vähintään 55 opintopistettä vuodessa.
 Rahoitusmallin kannustamina yliopistot ovat nostaneet tavoitteen suorittaneiden osuutta. Lukuvuonna 2005–2006 sen sai kasaan 28 prosenttia opiskelijoista, viime lukuvuonna 43 prosenttia.

Valtio yrittää houkutella opiskelijoita valmistumaan ripeästi


Summary: Asiantuntijoiden mukaan puolueet eivät ole ymmärtäneet, kuinka kiire ilmastotoimilla on.

Ilmastotietoisellekin äänestäjälle voi olla hankala ottaa selvää, millaisilla ilmastorattailla puolueet ovat ajamassa vaaleihin. Ilmastokeinojen tehokkuuden arvioinnissa on nimittäin huomioitava oikeastaan koko vaaliohjelma.Katse kannattaa kääntää ensimmäisenä vuosilukuihin, jos haluaa vertailla puolueiden ilmastolupausten tasoa. Luvut antavat konkretiaa esimerkiksi siitä, kuinka nopeasti puolueet ovat valmiita luopumaan fossiilisista polttoaineista tai turpeen käytöstä.
 Paljon kertoo myös se, jos tavoiteaikoja ei ole kirjattu ollenkaan.
 STT:n haastattelemat asiantuntijat kehottavat ilmastoasioita pohtivaa äänestäjää tarkistamaan ensimmäisenä, mihin vuoteen mennessä puolueet haluavat Suomesta hiilineutraalin.
 Hiilineutraalius tarkoittaa sitä, että hiilidioksidipäästöjä tuotetaan vain sen verran kuin niitä pystytään sitomaan.
 Vihreät on asettanut tavoitteekseen vuoden 2030, SDP ja RKP 2035. Kokoomus muotoilee, että Suomen on tähdättävä lähes päästöneutraaliksi 2030-luvulla. Keskusta tavoittelee hiilineutraaliutta viimeistään 2045. Vasemmistoliitto haluaa enemmän ja linjaa, että Suomen on sidottava hiilidioksidipäästöjä enemmän kuin se tuottaa jo 2030-luvun alussa. Kristillisdemokraattien, sinisten ja perussuomalaisten ohjelmissa tavoitevuotta ei ole asetettu.
 Ympäristöoikeuteen perehtynyt tutkija  Heta Heiskanen  Tampereen yliopistosta sanoo, että vuosilukujen lisäksi äänestäjän kannattaa katsoa, kuinka suuriin päästövähennysprosentteihin puolueet pyrkivät vuoteen 2030 mennessä.
 Onko luku 50, 55, 60 vai 65 prosenttia verrattuna vuoden 1990 tasoon? Mitä suurempi luku, sitä kunnianhimoisempi tavoite.
 Lisäksi tarvitaan riittäviä ja selkeitä keinoja tavoitteiden saavuttamiseen. Sitran projektijohtaja  Janne Peljo  kehottaa pohtimaan, tavoittavatko puolueet ilmastotoimillaan olennaisen.
 – Ollaanko kiinni isoissa kokonaisuuksissa ja merkittävissä poliittisissa linjauksissa vai ajaudutaanko keskustelemaan pienemmistä yksityiskohdista, lillukanvarsista, Peljo sanoo.
 Asiantuntijat epäilevät puolueiden ymmärrystä
 Ennen joulua kahdeksan eduskuntapuoluetta totesi yhdessä, että Suomen on tehtävä osansa, jotta maailman keskilämpötilan nousu rajoitetaan 1,5 asteeseen. Asiantuntijoiden mukaan vaikuttaa kuitenkin siltä, että puolueet eivät ole välttämättä ymmärtäneet, millaisia keinoja sitoumuksen toteuttaminen vaatii.
 Ympäristöjärjestö WWF:n ilmastoasiantuntija  Mia Rahunen  huomauttaa, että tavoite jää saavuttamatta, jos esimerkiksi fossiilisten polttoaineiden käytöstä ei luovuta. Rahusen mukaan ilmastokriisin vakavuus ei vielä näy riittävästi kaikkien puolueiden ohjelmissa.
 Puolueiden valmius ratkoa ilmastokriisiä vaihteleekin suuresti. Vihreät, vasemmistoliitto, RKP ja SDP luettelevat ohjelmissaan selkeitä toimia, mutta esimerkiksi kokoomuksen ja keskustan ehdottamat ilmastolinjaukset herättävät kysymyksiä.
 – Erityisesti vanhoilla hallituspuolueilla (ilmastotavoitteen ymmärtäminen) tekee tiukkaa, eli sanotaan yhtä ja tehdään toista, ympäristöjärjestö Greenpeacen ilmasto- ja energiavastaava  Olli Tiainen  summaa.
 Tampereen yliopiston Heiskanen sanoo, että kokoomuksen tahtotilaa on vaikea määrittää.
 – Puolueen ohjelmasta on vaikea arvioida, kuinka paljon asioita jätetään vapaaehtoisuuden varaan ja kuinka paljon lähdetään tehokkaasti ohjaamaan, Heiskanen sanoo.
 Kehitysjärjestöjen kattojärjestön Fingon ilmastoasiantuntija  Hanna Aho  yhtyy ristiriitaisuuden arvioon. Hän huomauttaa, että kokoomus on esittänyt joitain konkreettisia toimia ja puolueessa on kansanedustajia, jotka ovat tehneet paljon töitä ilmaston eteen, mutta toisaalta puolueen vaalimainonta on ollut osin jopa ilmastovihamielistä.
 Hallituskokoonpano määrittää linjaa
 Ilmastotietoisellekin äänestäjälle voi olla hankala ottaa selvää, millaisilla ilmastorattailla puolueet ovat ajamassa vaaleihin. Ilmastokeinojen tehokkuuden arvioinnissa on nimittäin huomioitava oikeastaan koko vaaliohjelma.
 Fingon Aho suosittelee pohtimaan, kuinka johdonmukaisia puolueet ovat puheissaan. Esillä voi olla kunnianhimoisiakin yksittäisiä ilmastotoimia, mutta samaan aikaan puolue saattaa puoltaa esimerkiksi ympäristölle haitallisia tukia.
 Tulevia hallitusneuvotteluja ajatellen suuria jakolinjoja nousee ainakin siitä, milloin turpeen energiakäytöstä luovutaan, miten yritystukia muutetaan ja miten paljon ilmastotoimia rakennetaan sähkön varaan.
 Heiskanen arvioi, että yhteinen sävel löytyy helposti kiertotalouden tukemisesta sekä koulutuksen, tutkimuksen ja kehityksen rahoittamisesta.
 WWF:n Rahusen mukaan on vaikea arvioida, millaiseen asentoon tulevan hallitusohjelman ilmastolinjaukset asettuvat, koska puolueet eivät ole ilmoittaneet, mitkä ilmastotoimenpiteet ovat heille kynnyskysymyksiä.
 Ilmastolinjausten suunta riippuukin paljon siitä, mitkä puolueet ovat rakentamassa hallitusta. Ahon mukaan parhaassa tapauksessa puolueiden erilaiset ilmastokannat kirittävät toisiaan.
 – Mutta jos esimerkiksi SDP ja kokoomus muodostavat hallituksen niin, ettei siellä olisi esimerkiksi vihreitä tai vasemmistoliittoa, niin on tosi vaikea nähdä, että saamme kokonaisuudessaan riittäviä ilmastotoimia, Aho sanoo.
 Heiskanen sanoo yllättyneensä siitä, että puolueiden ilmasto-ohjelmissa puhuttiin suhteellisen vähän lainsäädännön uudistamisesta. Hän toivoo, että ilmastovaikutusten punninta otettaisiin osaksi kaikkea lainsäädäntöä.
 – RKP:llä oli hienosti tunnistettu, että jokaisen lain kohdalla pitäisi arvioida ilmaston roolia, Heiskanen sanoo.

Puolueiden ilmastolupauksissa on suuria eroja – äänestäjä voi tarkistaa kunnianhimon tason muutamasta luvusta


Summary: Vuonna 2021 yliopistoja palkitaan opintopisteiden sijaan ripeistä maistereista. SYL on huolissaan uupumisista.

Korkeakoulujen uudistuva rahoitusmalli lisää opiskelijoiden paineita ripeämpään valmistumiseen, arvioivat opiskelijajärjestö SYL:n ja kahden yliopiston edustajat STT:lle.
 Yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen rahoituksesta suurin yksittäinen osuus koostuu suoritettujen tutkintojen määrästä. Lisäksi niitä on palkittu opiskelijoista, jotka suorittavat vähintään 55 opintopistettä vuodessa.
 Rahoitusmallin kannustamina yliopistot ovat nostaneet tavoitteen suorittaneiden osuutta. Lukuvuonna 2005–2006 sen sai kasaan 28 prosenttia opiskelijoista, viime lukuvuonna 43 prosenttia.
 Maan parhaimmistoon on kuulunut Itä-Suomen yliopisto, jonka opiskelijoista hieman alle puolet pänttää 55 opintopistettä vuodessa. Lukuun on rehtori  Harri Siiskosen  mukaan päästy määrätietoisilla toimilla, kuten opinto-ohjauksella ja uusilla suoritustavoilla.
 Lainalyhennys kannustaa velkaantumaan Valtio on houkutellut opiskelijoita ripeään valmistumiseen myös muilla keinoin. Kela maksaa osan opintolainasta, jos opiskelija valmistuu määräajassa. Hyvitys on 40 % siitä opintolainan määrästä, joka ylittää 2 500 euroa. Lainaa nostavien opiskelijoiden osuus oli nousussa jo ennen uudistusta, mutta kiihtyi entisestään: vuosikymmenessä se on tuplaantunut.
 – Etäopintojen ja sähköisten kurssien kautta hekin, jotka eivät ole läsnä paikkakunnalla, voivat viedä opintoja eteenpäin, Siiskonen havainnollistaa.
 Yliopistojen ja ammattikorkeakoulujen rahoituksesta suurin yksittäinen osuus koostuu suoritettujen tutkintojen määrästä. Henrietta Hassinen / Yle
 Tutkinnot yhä yli tavoiteajan
 Vuodesta 2021 alkaen rahoitusmalli alkaa palkita yliopistoja opintopisteiden sijaan tavoiteajassa valmistuneista opiskelijoista. Opetus- ja kulttuuriministeriö perustelee muutosta valmistumisen nopeuttamisella.
 Uuden rahoitusmallin ero vanhaan kuulostaa pieneltä. 55 opintopistettä vuodessa tenttivä yliopisto-opiskelija saa kasaan 300 opintopisteen maisteritutkinnon suurin piirtein viiden vuoden tavoiteajassa.
 Valmistumistahti ei kuitenkaan ole kovin ripeää. Tilastokeskuksen torstaina julkaiseman tilaston mukaan vuonna 2012 tutkintonsa aloittaneista yliopisto-opiskelijoista vain 27 prosenttia sai ylemmän korkeakoulututkinnon kasaan vuoden 2017 loppuun mennessä. Käytännössä tutkinnot voivat venyä, jos opiskelija työllistyy, opinnot takkuavat tai tutkinto on minimirajaa laajempi.
 Siiskonen myöntää, että uudistuksen myötä yliopistoilla on paineita kannustaa opiskelijaa ottamaan tutkinto ulos, kun minimilaajuus on kasassa. Hän kuitenkin vakuuttaa, ettei yliopisto aio pakottaa ketään valmistumaan ennen aikojaan.
 – Tavoitteemme on luoda mahdollisuus valmistua määräajassa, mutta ketään ei jätetä heitteille, Siiskonen toteaa.
 Opiskelijan on elääkseen joko velkaannuttava tai käytävä töissä. Petteri Juuti / Yle
 Opiskelijat huolissaan oppimisesta ja jaksamisesta
 Tavoiteaikaan tähtäämisellä on kääntöpuolensa. Opiskelijat hyödyntävät entistä vähemmän heille tarjolla olevia mahdollisuuksia. Turun yliopiston vararehtori  Riitta Pyykkö  nostaa esille sen, että vaihtoon lähtevien opiskelijoiden määrä laskee.
 – Opiskelijat tuovat usein esiin sen, että valinnaisuuteen ja ylimääräisiin opintoihin ei jää aikaa, Pyykkö kertoo.
 Lue myös:
 Joonas Pitkänen, 28, valmistui huimassa kolmessa vuodessa maisteriksi, mutta kammoaa silti hallituksen patistelua – opiskeluajat ovat lyhentyneet vain hieman
 Myös Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) on huolissaan siitä, kuinka laajan sivistyksen tai osaamisen opiskelijat saavat tulevaisuudessa kerryttää.
 – Olennaisempaa on opiskelijan saama osaamispaketti kuin sen valmistumistahti, liiton puheenjohtaja  Sanni Lehtinen  sanoo.
 Lisäksi Lehtinen toivoo, että opiskelijoita ei kuormiteta valmistumispaineilla. Hän huomauttaa terveystutkimuksesta, jonka mukaan kolmasosa opiskelijoista kärsii runsaasta stressistä. SYL toivookin panostuksia opiskelijoiden toimeentuloon ja hyvinvointiin, mikäli valmistumisia halutaan rivakoittaa.
 – Opiskelijan on elääkseen joko velkaannuttava tai käytävä töissä. Jälkimmäinen näistä aiheuttaa suuria jaksamispaineita, jos samalla pitää valmistua viidessä vuodessa.
 Lue myös:
 Korkeakouluja piiskataan tuottamaan yhä enemmän tutkintoja – uusi rahoitusmalli keppinä kahden vuoden kuluttua
 Nyt opintonsa aloittavalle nuorelle voi kertyä opintolainaa jopa 40 000 euroa – Opintolainan nostajien määrä kaksinkertaistunut vuosikymmenessä

"Valinnaisuuteen ei jää aikaa" – Ministeriö kirittää opiskelijoiden valmistumista korkeakoulujen rahoitusta säätämällä


Summary: Sosiaalinen media tarjoaa monelle matkailijalle inspiraatiota, mutta totuus saattaa yllätää.

Kylmyys, liukkaus ja ohjeistuksen puute voivat tulla monelle Lapissa käyvälle turistille yllätyksenä. Ulkomaalaisturistien omatoimimatkailu on lisääntynyt Lapissa, eivätkä kaikki tiedä, millaisiin oloihin ovat tulossa, kertoo Luonnonvarakeskuksen eli Luken erikoistutkija  Seija Tuulentie .
 Tuulentien mukaan omatoimimatkailijat hyötyisivät matalan kynnyksen seikkailumahdollisuuksista, sillä kaikilla matkailijoilla ei ole tarvittavia erätaitoja. Myös monien retkioppaiden nykyistä parempi eräosaaminen edistäisi matkailijoiden turvallisuutta, Tuulentie sanoo.
 Omatoimimatkailijat tarvitsevat lisää ohjeistusta
 Erityisesti yksin reissaavat seikkailumatkailijat tarvitsisivat Tuulentien mukaan lisää ohjeistusta. Kysyntää olisi myös niin sanotulle "soft adventurelle", jossa matkailijat saisivat nauttia seikkailusta turvallisesti ja matalalla kynnyksellä, ilman vaatimusta kovinkaan kummoisista erätaidoista tai varusteista.
 Sosiaalinen media tarjoaa monelle matkailijalle inspiraatiota – mutta jotain oleellista voi jäädä puuttumaan.
 – Somessa ei yleensä kerrota olosuhteita, Tuulentie sanoo.
 Hän kertoo esimerkin Norjasta: Trolltunga-nimisestä kallionkielekkeestä tuli sosiaalisen median myötä himoittu matkakohde, mutta monelle tuli yllätyksenä, että sinne pitää vaeltaa 20 kilometriä.
 – Täällä Rovaniemellä Kemijoki on ilmastonmuutoksen seurauksena sula pitkään, Tuulentie sanoo. Moni kävelee jäälle tajuamatta vaaraa.
 Vuoden luontokuvan perässä sulalle
 Pulaan joutuvat turistit ovat tuttu ilmiö Inarin luontokeskuksessa Siidassa työskentelevälle asiakasneuvojalle  Kirsi Mansikka-aholle .
 – He menevät Juutuanjoelle tavoitteenaan ottaa vuoden luontokuva, kertoo Mansikka-aho.
 Moni palelee tai yllättyy liukkaudesta eikä osaa suunnitella matkareittiään.
 Siidassa käyvät asiakkaat kertovat yleensä hankalista tilanteista itse. Inarin kunta onkin laatinut matkailijoille monikielisen esitteen, jonka otsikko on Travel safety in the Arctic nature of Lapland. Siinä muun muassa kehotetaan pysymään merkityillä reiteillä ja retkeilemään mieluiten opastetusti.
 Paikallisia asukkaita on vaivannut viime vuosina se, että matkailijat saapuvat heidän pihoilleen ja valokuvaavat esimerkiksi ikkunoista sisään. Jotkut tulevat kyliin ilman etukäteen varattua majoitusta.
 – Arjen ilmiöt tietysti kiinnostavat matkailijoita yhä enemmän, Seija Tuulentie sanoo.

Turisti voi yllättyä Lapin vaikeista oloista – turvallisille seikkailuille olisi tilausta


Espanjassa tuhannet separatistit osoittivat lauantaina mieltään katalaanijohtajien saamia syytteitä vastaan. Syytettyjen penkillä on 12 katalaanijohtajaa vuoden 2017 epäonnistuneesta itsenäistymishankkeesta.
 Poliisin mukaan noin 18 000 ihmistä marssi pääkaupunki Madridin keskustan halki. Kyseessä oli suurin Katalonian separatistien mielenosoitus Madridissa seitsemään vuoteen.
 Mielenosoittajat kantoivat Katalonian punakeltaisia lippuja ja kylttiä, jonka mukaan "itsemääräämisoikeus ei ole rikos".
 Separatistien mielestä katalaanijohtajien oikeudenkäynti on poliittisesti motivoitunut näytös.
 Yhdeksää syytettyä uhkaa jopa 25 vuoden vankeustuomio. Heitä syytetään muun muassa kapinasta ja itsenäisyysäänestyksestä, joka oli Espanjan keskushallinnon mukaan laiton.

Espanjassa tuhannet separatistit marssivat katalaanijohtajien syytteitä vastaan


Summary: Valta vaihtuu Slovakiassa varmuudella, kun nykyinen presidentti päätti olla hakematta jatkokautta.

Progressive Slovakia (PS) puolueen  Zuzana Čaputová  sai presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella 39,37 prosentin kannatuksen. Sosiaaliliberalistinen Progressive Slovakia-puolue perustettiin vasta vuonna 2017.
 Vaalit menevät kuitenkin toiselle kierroksessa, koska niin Čaputová kuin kukaan muukaan ehdokkaista ei saanut yli 50 prosentin kannatusta.
 Čaputová saa vastaansa toiselle kierrokselle  Maroš Šefčovičin , joka on vaaleissa itsenäisenä ehdokkaana.
 Šefčovičilla on kuitenkin takanaan sosiaalidemokraattisen Smer-SD:n tuki. Aiemmin itsekin Smer-SD:hen kuulunut Sefcovic sai ensimmäisellä kierroksella 18,76 prosenttia äänistä.
 Vallan vaihtuminen sinetöityi, nykyinen presidentti  Andrej Kiska  päätti olla hakematta jatkokautta. Hän on toiminut presidenttinä vuodesta 2014.
 Presidentinvaalien toinen kierros käydään maaliskuun lopulla 30. päivä.
 Slovakiassa presidentin virka on lähinnä seremoniallinen, mutta hän nimittää pääministerin ja perustuslakituomioistuimen tuomarit ja voi käyttää veto-oikeutta lakeihin.

Slovakian presidentinvaalit menevät toiselle kierrokselle


Summary: Etiopian lentoturmassa kuoli 157 ihmistä viime sunnuntaina.

Anonyymisti  Reutersille  kertonut lähde sanoi turmakoneella olleen aivan liian suuri nopeus heti nousun jälkeen.
 Lennonjohtoa kuunnellut lähde kertoo kapteenin pyytäneen nousta heti 4,2 kilometrin jälkeen noususta, mutta jo kahden kilometrin korkeudessa pyysi kiireellisesti palata takaisin.
 - Kapteeni sanoi hänellä olleen lennonohjausongelma, jonka takia hän halusi nousta heti lähdön jälkeen normaalia korkeammalle, lähde sanoi.
 Ongelmasta tai syistä ei kuitenkaan ollut sen tarkempaa tietoa.
 - Kapteenin ääni kuulosti erittäin hermostuneelta, lähde jatkoi.
 Asiantuntijat kertovat lentäjien tyypillisesti nousevan normaalia korkealle, jos he kokevat ongelmia lähellä maata.
 Esimerkiksi juuri Etiopian tapauksessa pääkaupunki Addis Abebaa ympäröivät mäet ja suoraan pohjoiseen Entoton vuoret.
 Tällä hetkellä Boeing 737 Max 8 -lentokoneilla on kielletty lennot koko Euroopassa sekä sittemmin myös Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa.
 Keskiviikkona Ranskan ilmailuonnettomuusviranomainen kertoi lento-onnettomuuden koneen mustien laatikoiden lähetettävän heille tutkittavaksi.
 Ethiopian Airlines kertoi  aiemmin  keskiviikkona, ettei Etiopialla ole tarvittavia laitteita, joilla se pystyisi analysoimaan onnettomuuskoneen viimeiset hetket tallentaneita mustia laatikoita.
 Laitteisiin tallentuvat koneen lentotiedot sekä ohjaamossa käydyt keskustelut. Nämä tiedot auttavat selvittämään koneen tuhoutumisen syytä.

Uutta tietoa Etiopian lentoturmasta – koneella poikkeuksellisen suuri nopeus nousun jälkeen