Summary: Kulttuurivieras Petteri Summanen kasvoi kahdestaan isän kanssa, on itse kolmen lapsen isä ja eläytyy valkokankaalla Tarhapäivä-elokuvan sähläävään isähahmoon.

Summasten keittiössä, isä ja poika. Isä kokkaa, vitsailee ja laulaa. Tämän tästä hän houkuttelee poikaa katsomaan.
 – Katos Pietro, tämä käännetään näin!
 Petteri Summanen  (50) sanoo, ettei muista isän kokkausohjeista oikeastaan mitään. Tärkeintä oli se, että isä kutsui aina välillä Pietroksi kutsumansa pojan lähelleen, viereensä katsomaan. Olemaan yhdessä.
 Upseeri-isä ja poika jäivät kahdestaan, kun Summasen vanhemmat erosivat ja äiti muutti perheen tyttären kanssa toiselle paikkakunnalle. Petteri-poika oli tuolloin vasta 3-vuotias.
 Kaikki ei aina mennyt ohjesäännön mukaisesti parivaljakon puuhissa. Isä-Summanen heitti töiden jälkeen univormunsa naulaan ja lähti opettamaan alaikäistä poikaansa ajamaan autolla Rovaniemen kasarmialueen sivuteille. Viikonloppuna isä saattoi lähteä metsälle äijäporukassa. Poika otettiin joukon jatkoksi, kukas häntä olisi kotona kaitsenut.
 – Kyllähän siinä tuli nähtyä vähän erilaista meininkiä, kuin lillerilalleri-piirien lapset, Summanen naurahtaa.
 – Minua kuitenkin kohdeltiin aina lämpimästi ja rakastavasti. En koskaan kokenut olevani uhattuna tai hyljättynä.
 Petteri Summanen on myös notkea äänenkäyttäjä. Dubbaaminen toi jossain vaiheessa elämää lisää voita leivän päälle . Pekka Tynell / YLE
 Isän rennossa otteessa Petteri Summasesta kasvoi hyvällä itsetunnolla varustettu mies. Itsetunto rohkaisi hänet yleisön eteen nuorisoteatterissa ja kriittisen raadin eteen Teatterikorkeakoulun pääsykokeissa. Ja kun sattuma heitteli mahdollisuuksia tarttua uusiin haasteisiin uran varrella, hän uskalsi tarttua niihin. Se johti siihen, että Summanen on tänä päivänä näyttelijä-ohjaaja-käsikirjoittaja-kehityspäällikkö.
 Tarhapäivän Antti Pasasella on arki hukassa
 Ensimmäinen kiinnitys ammattiteatteriin oli ikimuistoinen. Summanen napattiin Tampereen Työväen Teatteriin viittä vaille valmiina suoraan koulusta kesken viimeisen lukukauden. Elettiin 90-luvun laman syvimpiä vuosia ja naps, vakipaikka!
 Summanen huomasi, että rekrytointi ei ollut kaikkien mieleen, vaan herätti ymmärrettävää kateutta erityisesti tamperelaisissa näyttelijäopiskelijoissa. Silloisella teatterinjohtajalla  Jussi Helmisellä  oli kuitenkin selkeä näkemys ja valta vetäistä untuvikko näyttämölle.
 – Toistelin itselleni, että olin kuin olinkin tehnyt sen. Päässyt teatterikouluun ja saanut heti työtä suuresta ammattiteatterista. Liksa oli 4800 markkaa kuussa ja siitä piti lyhentää vuodesohvaa ja pesukonetta. Silti tuntui, että kaikkea oli riittävästi.
 Summanen näyttelee välillä yhä, vaikka päätyö tuotantoyhtiö Zodiak Finlandin kehitysjohtajana nieleekin suurimman osan ajasta ja energiasta.
 Petteri Summanen on työskennellyt eri rooleissa niin teatterissa, televisiossa kuin elokuvissakin. Tässä Summasen käsikirjoittaman ja ohjaaman Kaikki Kivestä -näytelmän harjoitukset Kuopion kaupunginteatterissa vuonna 2014. Pertti Huotari / Yle
 Häntä nähdään enää harvoin teatterin lavalla ja tv-viihdekin on nähty. Sen sijaan elokuvarooleja kertyy vielä.
 Eve Hietamiehen  kirjaan perustuva  Yösyöttö -perhekomedia oli vuosien 2017-2018 katsotuimpia elokuvia. Nyt leffalle on tehty jatko-osa,  Tarhapäivä . Se saa ensi-iltansa 15. marraskuuta. Summanen esittää molemmissa elokuvissa perheenisä Antti Pasasta.  Yösyötössä  Pasanen jää yksin vastasyntyneen vauvan kanssa, kun lapsen äiti häipyy omille teilleen suoraan synnytyslaitokselta.  Tarhapäivässä  Pasasen poika on eskari-ikäinen. Yhteys pojan äitiin on olemassa, mutta tämä on masentunut. Pasanen yrittää leikkiä kotia naispuolisen ystävänsä kanssa ja siitä seuraa monenmoista.
 Antti (Petteri Summanen) ja Paavo Pasanen (Olavi von Bagh) ovat kroonisesti myöhässä elokuvassa Tarhapäivä. Solar Films
 Summanen suostui Pasaseksi toiseenkin otteeseen, sillä tarinan jatkuminen tuntui luontevalta. Edellinen elokuva oli saanut hyvin yleisöä, Hietamiehen kirjat olivat kehitelleet aihetta jo valmiiksi eteenpäin. Lisäksi ohjaajaksi tuli entuudestaan näyttelijänä tuttu  Tiina Lymi.
 – Tiinalle on kertynyt nopeaan tahtiin kokemusta ja varmuutta pitkien elokuvien ohjaamisesta ja tausta näyttelijänä takaa, että kommunikaatio pelaa.
 Sen sijaan Pasasen sujuvuudessa on huomattavia puutteita. Summanen käyttää termiä kömpelyys, muttei tarkoita portaissa kaatuilua.
 – Kömpelyys on esimerkiksi sitä, että emme opettele kunnolla asioita, joita teemme päivittäin. Silloin ihan normaalit arjen rutiinit ja päivärytmi voivat tuntua ahdistavilta.
 Pasasen tapauksessa arki kääntyy häntä vastaan. Hän on kaikkialta myöhässä, päiväkodin vasu-keskustelu unohtuu kymmenennen kerran, lautasella on aina makaronilaatikkoa ja yksinäisyys kalvaa.
 Kun hän saa viimein järjestettyä vapaaillan, koomakänni iskee ja seuraavana päivänä sekä janottaa että kaduttaa. Summanen pyörittelee Pasaselle päätään, vaikka myöntää, ettei hänkään muistanut omien lastensa päiväkodin opettajien nimiä ja koululaisten Wilma-viestintäkin lankeaa vaimolle.
 – Minä olen kuitenkin se, joka tulen päivän päätteksi ruokakassien kanssa kotiin. Ja olisihan minun otettava se kouluviestintäkin haltuun, jos olisin yksinhuoltaja. Pasanen vain säheltää.
 Tarhapäivä-elokuvan Antti Pasanen (Petteri Summanen) taistelee päiväkodin lokeroiden kanssa. Varavaatteita on liian vähän ja kotiin vietäviä askartelutöitä liian paljon. Solar Films
 Summanen pohtii, että jos Pasasen tarina olisi yksinhuoltajaäidin elämästä, sitä pidettäisiin surullisena ja säälittävänä, mutta kun häslääjä on mies, hänelle nauretaan ja tarinasta syntyy komediaa. Elokuva leikkii luutuneilla sukupuolirooleilla ja pakkohan katsojankin on myöntää, että näitä on Suomi täynnä, Pasasia.
 Isä sortui juomaan – poika nousi näyttämölle
 Petteri Summasen oma lapsuus loppui ennen lukioikää. Isän kanssa oli siihen asti jotensakin eletty, mutta pikkuhiljaa kaikki muuttui. Isän humalahakuinen juominen lisääntyi ja isä sairastui alkoholismiin.
 Kun isän uusi puoliso muutti miesten talouteen, pojalle tuli tunne, että on hyvä hetki lähteä.
 Summanen on kokenut, että vaikeista kokemuksista pääsee yli puhumalla ja ruotimalla. Kuuntelijana voi olla ammatti-ihminen tai ystävä tai molemmat. Pekka Tynell / YLE
 Lappeenrannasta löytyi hyvä koulu ja kodin tarjosi sukulaisperhe. Summasesta ratkaisu oli siinä tilanteessa hyvä.
 – Se, miten jälkikasvu selviää vanhemman alkoholismista, on hyvin yksilöllistä. Minut oli kasvatettu pärjäämään ja tulemaan toimeen. Ei se romahdus tuntunut niin suurelta. Äidillä oli uusi ero päällä, eikä hän voinut ottaa vastuuta minusta, mutta sukulaiset ottivat kopin.
 – Olen jutellut näistä sekä ammatti-ihmisten että kavereiden kanssa. Lukiossakin löytyi aina joku kaveri, jolle kertoa. Hiljalleen koko asia lakkasi kiinnostamasta itseänikin ja se vain jäi.
 Petteri Summanen kävi Lappeenrannassa lukion ja alkoi harrastaa teatteria. Hän kertoo koukuttuvansa lajeihin, joihin liittyy adrenaliinipaukku. Lapsena hän purjehti, myöhemmin nyrkkeili. Teatterissa pääsi jännittämään.
 – Tajusin siellä nuorisoteatterissa, että tässähän kulkevat psykologia ja emootiot rinnakkain. Sitten siinä ovat ne kanssanäyttelijät ja ohjaaja joiden kanssa esitystä tehdään. Samaan aikaan taustalla teksti ja oma rooli siinä. Siinä oli niin valtavasti tasoja.
 Isän homma ei ole lymytä autotallissa tai väijyä sohvalla
 Lappeenrannassa Summanen kohtasi myös tulevan vaimonsa. He tapasivat kaksikymppisinä ja vähän alta kolmekymppisinä heistä tuli pienen pojan vanhemmat.
 – Olimme seurustelleet jo pitkään ja ajattelin, että me olemme pariskunta, joka pysyy yhdessä. Toimeentulo tietysti mietitytti, mutta kun sain kuulla, että odotamme vauvaa, olin kertakaikkiaan hurmaantunut siitä, Summanen kertoo.
 Pojan syntymäpäivänä Summanen juoksi synnytyslaitokselta Kansallisteatteriin  Seitsemän veljeksen näytäntöön . Sinä iltana hänen tulkitsemansa Timo oli harvinaisen herkkä.
 Työrintamalla Petteri Summasella oli monta rautaa tulessa. Hän oli irtisanoutunut Tampereelta päästäkseen kokemaan Kansallisteatterin ja näytelläkseen Suomenlinnan kesäteatterissa. Kavereiden kesken syntynyt viihdeohjelma  Studio Julmahuvi lähti laukkaan.

 Summanen tarttui rivakasti myös isän rooliin. Kotityöt olivat tulleet tutuiksi kahden miehen taloudessa isän kanssa, mutta hän tiedosti myös, että lapseen liittyy paljon kaikkea uutta, vauva valvottaa, äiti saattaa masentua synnytyksen jälkeen, lapsi vaatii paljon huomiota.
 – Onhan se pelottavaa ajatella, että toinen vanhemmista olisi kömpelö kodin hommissa. Kuin turisti omassa kodissaan.
 – Semmoisia perheitä on, joissa mies ei osaa mitään ja nainen ei luota mieheen. Lopulta nainen pyrkii kantamaan koko vastuun vauvasta, eikä mies keksi, mitä tuon kanssa edes voisi tehdä. Silloin siinä juostaan autotalliin karkuun vaihtamaan renkaita, vaikka ne tuli jo eilen vaihdettua, hymähtää Summanen.
 Summasen perheeseen syntyi vielä kaksi lasta lisää. Petteri Summasesta on sääli, jos ihmiset valitsevat lapsettomuuden sosiaalisten paineiden, ilmastonmuutoksen tai talouden kehityksen vuoksi. Paljon on kiinni siitä, miten kukin on kasvanut suhtautumaan epävarmuuteen, hän tuumaa.
 Media tarjoaa runsaasti tarinoita, joissa kaikki menee pieleen, tulee sairastelukierre, jaksaminen loppuu, työttömyys uhkaa ja velkaannutaan.
 – Siihen me sitten sijoitamme itsemme ja kysymme, haluammeko elää tuollaista elämää.
 – Välillä tuntuu, ettei kaikkea kannata tehdä järjen kautta. Pitäisi vain luottaa hormoneihin. Jos ei odota liian pitkään, hormoneilta voi huhuilla apua tähän hommaan, Summanen neuvoo ja nauraa.
 Varuskunnan sankarit ja antisankarit palaavat mieleen
 Summanen kertoo olleensa se autolla kuskaava harrastusiskä. Jääkiekkopojan kanssa on ajettu satoja kilometrejä vuodessa, välillä kolmesta seitsemään tapahtumaan viikossa.
 Autossa on tullut juteltua syntyjä syviä. Ne hetket ovat olleet hyvää yhdessäoloa, mutta onhan moinen rahtaaminen aikamoista, jos tarkemmin ajattelee.
 – Onhan se vähän hullua, että juostaan illat palvelemassa lapsen tarpeita, jotka vanhempi on ehkä itse rakentanut.
 – Nyt on tullut muotiin vähän chillaavampikin meno. Ollaan vaan ja pötkötellään. Laitetaan ruokaa ja retkeillään, käydään näyttelyyissä.
 Summasen perheessä kuskaaminen mahdollistui, kun isä ei ollut teatterissa töissä ja illat vapautuivat. Kun lapset olivat pieniä, perheen äiti oli kotona. Hän on nyt palannut hiljalleen työelämään.
 Petteri Summasen muistot isästä ovat sekä idyllisiä että karuja. Pekka Tynell / YLE
 Summanen kertoo pyrkineensä tietoisesti järjestämään aikaa perheelle. Keväät ovat olleet monesti työntäyteiset, mutta urakat ovat taanneet pitkän kesäloman, joka on vietetty perheen kesken kotona ja mökillä. Mökillä, jonka rakentamiseen oma isä on antanut ison panoksen.
 – Isä sai vähän paremman otteen elämästään, kun olin jo aikuinen. Hän opiskeli uuden ammatin, työskenteli rakennuksilla ja oli luottamusmiehenäkin. Meille hän rakensi saunamökin ja osallistui isomman mökin rakentamiseen.
 Petteri Summasen lapset oppivat tietämään, että se Rovaniemeltä tuleva hauska vieras oli oma isoisä.
 – Mutta ensin meidän täytyi käydä menneet läpi ja puhua asiat halki. Olihan se isällekin hirveä häpeä joutua sellaiseen jamaan.
 Isä ja hänen työnsä upseerina on askarruttanut Summasta viime aikoina. Hän muistaa kuinka isä tuskaili, miten tahmeaa on valaa maanpuolustustahtoa vastahakoisiin alokkaisiin. Tuolloin elettiin 1980-lukua ja rauhanliikkeen aikaa.
 Osa tuskasta on siirtynyt  Pientä laittoa -tv-sarjan  käsikirjoitukseen. Summanen on ollut mukana parhaillaan Ylessä pyörivän sarjan työryhmässä. Sarjan päähenkilö on kantapeikko kapteeni, joka saavuttaa niin suuren turhautumispisteen, että saa aivoinfarktin.
 – Olihan siellä varuskunnassa sankareitakin pikkupojalle. Naapurin lentäjä kaarsi autolla rivarin eteen tyyliin, just lensin hävittäjällä ja nyt sit ajelen tässä. Kyllä sitä katsottiin suu auki.
 – Ja oli isäkin idoli. Hän luki ja kuunteli musiikkia, oli monipuolinen ja lahjakas. Hän ymmärsi, että pojan pitää saada vaihdepyörä ja opetti vielä ajamaan sitä selkä menosuuntaan, Summanen sanoo hellyys äänessään.

Näyttelijä Petteri Summanen: "On perheitä, joissa isä on turisti kotonaan"


Summary: Lapset ovat kaikki, mikä on tärkeää. Kuka tämän maailman pelastaa, jos eivät koulutettujen maiden fiksujen aikuisten mukulat, kirjoittaa Pekka Juntti.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Olen isä kolmelle ja tänään oli jo parempi aamu. Eilen oli takkuinen maanantai ja olin valmis nakkomaan kakarat, ulkovaatteet ja koulureput yhteen läjään kartanolle, tänään erkanimme koulutielle halisovussa. Katsoin portailla, miten pienet talvikengän kuvat piirtyivät kuurottuneeseen nurmikkoon, kun kuutamo antoi tilaa säihkyvälle päivälle.
 Aamukahvia jatkaessani mietin, ettei taida ajassamme olla vaikeampaa kysymystä kuin lapset. Sitten tuumin, että ennen kuin asiaan syventyy enemmän, olisi syytä kasvattaa pari, sillä lasten tulon jälkeen maailmassa mikään ei ole samaa. Näkökulma muuttuu.
 Välillä aamuyöstä oksennusta siivotessa väsyttää niin, että pelkää sydämensä pysähtyvän. Se on raakaa leikkiä, kun lapset kasvattavat vanhemmistaan aikuisia.
 Suuren syntyvyyskeskustelun hälinässä  luin  artikkelin , jossa vapaaehtoisen lapsettomuuden syyksi kerrottiin muun muassa se, että elämä oli jo valmiiksi rikasta ilman lastakin.
 Pahoin pelkään, etteivät he tiedä, mistä puhuvat.
 Selvä se, että lasten myötä päivistä tulee raskaampia. Joutuu luopumaan asioista. Välillä aamuyöstä oksennusta siivotessa väsyttää niin, että pelkää sydämensä pysähtyvän. Se on raakaa leikkiä, kun lapset kasvattavat vanhemmistaan aikuisia.
 Lapset ovat vaiva, kärsimys ja huoli. Silti yhä useammin minusta tuntuu, että tarvitsemme vastuksia. Ihminen on rakennettu niin, ettei mikään rikas ja tärkeä tule helpolla. Ilman tosikoitoksia jäämme vajaiksi. Jäämme isoiksi vauvoiksi. Jumimme nuoruuteen, siihen kulttuuriseen omituiseen välitilaan, joka keksittiin kai joskus 1950-luvulla, ja jonka keskiössä ovat minä ja minun rentoa elämääni tukevat tarpeeni.
 Olen lasteni takia usein uuvahtanut , kätisevä ukonriekale. Mutta ilman heitä olisin jotakin vieläkin kauheampaa. Olisin peritarkka poika, kengät järjestyksessä eteisessä, leivinuunin eteen varisseet koivunhöytyvät minua suuresti ahdistaisivat. Vaatisin kumppaniltani järjestystä, pitäisin nurmikon vertailukelpoisena. Olisin hillitön materialisti. Olisin itsetietoinen, hankala, pikkuruista elämää elävä keski-ikäistyvä mies. Minussa olisi erinomaiset mulkvistin ainekset. Olisin minä itse, jolla olisi runsaasti omaa aikaa ajatella maailman pienimpiä epäkohtia.
 Mutta onneni oli saada lapsia. Koetin rimpuilla viitisen vuotta tarkkana poikana, mutta sitten, pakon edessä, elämän vedeltyä kaksin käsin lättyyn, löysäsin vähän. Sitten hölläsin vähän lisää. Nyt on aika hyvä olla, vaikka aamulla vessassa haisi selvästi virtsa. Pikkujäbät eivät vielä oikein osu.
 Lasten myötä päivät menevät lähes aina aivan toisin kuin olin suunnitellut. Asiat venyvät ja vanuvat, pienet askareet voivat siirtyä vuosilla, mutta tärkeät jutut hoituvat aina lopulta.
 Asiat ovat myös usein hukassa. Eilen hukkasin puoleksi tunniksi lapseni. Hän oli mennyt väärälle kaverille treenien jälkeen ja puhelin oli kotona. Hirveä kokemus, mutta tänään on jo uusi päivä.
 Väsymyksen raadollisimpina hetkinä  olen miettinyt, mitä julmettua olisinkaan saanut urallani aikaiseksi, jos ei olisi lapsia. Miten olisinkaan kirjoittanut, jos minulla olisi ollut oikeasti aikaa, kuinka olisin hurmannut ihmiset ja kylpenyt sitten erinomaisuudessani.
 Siinä on vain se pieni ernopaasilinnamainen ongelma, että ilman lapsia en olisi tullut eläneeksi sitä elämää, josta tulee kirjoittaja. En olisi koskaan päässyt niihin syvyyksiin, jonne lapset minut häpeilemättä upottivat.
 Muistan, että ennen lapsia päivät menivät liian usein aikoessa. Aikaa oli niin paljon, että se valui käsistä. Kahdentoista vuoden armoton lapsimankeli on opettanut ottamaan hetkestä kiinni. Jos haluaa tehdä, pitää ryhtyä heti kun on paikka.
 Jos ei Pohjoismaisiin turvaverkkoihin uskalla lasta pyöräyttää, vika ei ole Pohjoismaissa.
 Vapaaehtoisesti lapsettomat kertoivat  Hesarin selvityksessä  lapsettomuuden yhdeksi syyksi epävarmuuden omasta taloudesta.
 Olimme vaimon kanssa rutiköyhiä opiskelijoita, kun saimme ensimmäisen lapsemme. Kun kirosin talousahdinkoamme, maailman nähnyt mummuni sanoi myhäillen vanhan sananlaskun: Lapsi tuo leivän tullessaan.
 Ristus, miten se ärsytti silloin. Mutta mummu oli oikeassa, tietenkin. Jos ei Pohjoismaisiin turvaverkkoihin uskalla lasta pyöräyttää, vika ei ole Pohjoismaissa.
 Olemme asettaneet lapsentulolle standardit, jotka ovat yhtä railakkaasti olennaisesta irtautuneita kuin ympäröivä maailmamme. Tämä isukki Pohjois-Ruotsista neuvoo, että  ta det lugnt . Ei lapsi tarvitse ensimmäisinä vuosina kuin aikaa ja hoivaa. Se ei paljoa maksa, mutta jostakin syystä sitä on vähenevissä määrin tarjolla.
 Täydellisessä Suomessani kaikki kynnelle kykenevät osallistuisivat lapsen kasvatukseen, olipa hän biologinen, adoptoitu, kaverin tai sisaren lapsi.
 On esitetty myös ekologis-ilmastollisia syitä  jättää lapsenteko väliin. Väkiluvun hillitsemisessä on tosiaan raadollinen tolkun siemen. Mutta kuka kertoi, että lapsen pitäisi olla oma?
 Täydellisessä Suomessani kaikki kynnelle kykenevät osallistuisivat lapsen kasvatukseen, olipa hän biologinen, adoptoitu, kaverin tai sisaren lapsi. Sillä kuka piru tämän maailman pelastaa, jos eivät koulutettujen maiden fiksujen ja vastuullisten aikuisten mukulat? Kuka muu muka voisi pitää tästä yhteiskunnasta huolen?
 Sivuun jättäytyminen haiskahtaa itsekkyydeltä. Se on isojen vauvojen ajatuksen pintahaituvia. Se on minä minä minä.
 Nykyään lapset ovat  näkökulma oikeastaan kaikkeen toimintaani. Heidän kauttaan näkee tarkemmin koko maailman – omasta historiasta ekologiseen kriisiin. Lapsissa on kyse kaikkein tärkeimmästä. Lapsi on ihmisyyden keskiössä kulttuurista, uskonnosta ja ajasta toiseen. Ja enemmänkin. Tarve luoda uutta elämää on luonnon kovaa ydintä lajista ja lisääntymistavasta riippumatta. Se on laki.
 Kaikki merkittävät pyristelymme tällä planeetalla tähtäävät parempaan huomiseen. Lapsi on tulevaisuuden kirkkain kuva. Lapsi on motivaatio, syy ja tarve. Rakkaus, kaikki, mikä lopulta on tärkeää.
 Jos päättelemme jotenkin toisin, olemme harhautuneet.
 Pekka Juntti
 Kirjoittaja on Ruotsin Haaparannalla asuva, Lapissa työskentelevä vapaa toimittaja.
 Aiheesta voi keskustella su 10.11. klo 16.00 asti.
 Lue myös
 Tommi Kinnusen kolumni: Isän syli

Pekka Juntin kolumni: Jokaisen tulisi kasvattaa lapsi


Summary: Helsingin yliopiston tutkijan mukaan käytettyjen luksustuotteiden ostamista pidetään hyväksyttävämpänä kuin uusien.

Käytettyjen tuotteiden jälleenmyyntiarvo on alkanut ohjata kuluttajien ostopäätöksiä aiempaa enemmän. Asia selviää Helsingin yliopiston tuoreesta  tutkimuksesta .
 Yhä useampi merkkituote löytää uuden omistajan sosiaalisen median kirpputorien tai käytettyjä luksustuotteita välittävien sivustojen kautta.
 Käytettyjen lastenvaatteiden myynnistä Facebookin kirpputoreilla on puhuttu jo pitkään. Nykyisin myös arvokkaiden luksusmerkkien kuten esimerkiksi Chanelin, Louis Vuittonin ja Celinen käsilaukkuja ja vaatteita ostetaan aiempaa useammin käytettynä.
 Helsingin yliopiston kuluttajatutkimuskeskuksen tuoreen tutkimuksen mukaan moni käytetyn luksustuotteen ostaja ajattelee olevansa vain yksi useista omistajista tuotteen elinkaaren aikana.
 Jälleenmyyntiarvotietoisuudesta on tullut uusi ostotyyli, kertoo käytettyjen luksustuotteiden kauppaa tutkinut Helsingin yliopiston tutkijatohtori  Linda Turunen .
 Turusen mukaan jälleenmyyntiarvotietoisuus ilmenee siten, että ihmiset uskaltavat ostaa uutena tai käytettynä hintavia ja laadukkaita brändituotteita, koska he tietävät voivansa myydä ne myöhemmin järkevään hintaan esimerkiksi Facebook-kirpputorilla.
 Helsingin yliopiston kuluttajatutkimuskeskuksen tutkijatohtori Linda Turunen lokakuussa 2018. Arkistokuva. Antti Kolppo / Yle
 Suomalaiset innostuivat Facebook-kirppareista
 Hyvä jälleenmyyntiarvo voi olla innoittaja, joka mahdollistaa käytettyjen luksustuotteiden heräteostokset. Turusen mukaan ostopäätös käytetystä tuotteesta pitää usein tehdä nopeasti, koska myynnissä on monesti vain yksi kappale.
 – Se saattaa olla jopa heräteostos. Mutta se ei haittaa second hand -kentällä, koska aika usein ihmiset kokevat, että jos ostos meneekin vähän hutiin, niin se voidaan myydä myöhemmin uudelleen, Turunen sanoo.
 Facebook-kirpputorit ovat erityisesti suomalainen ja pohjoismainen innostus. Kaikki eivät kuitenkaan uskalla ostaa käytettyjä merkkituotteita sosiaalisen median kautta väärennösten pelon vuoksi.
 Turunen kertoo, että esimerkiksi Ranskassa ja Britanniassa ihmiset ostavat käytettyjä merkkituotteita mieluummin yritysten kautta. Markkinoille on tullut käytettyjä luksustuotteita välittäviä ulkomaisia nettikauppoja kuten Vestiaire Collective ja RealReal.
 – Ne ovat erikoistuneet erityisesti luksustuotteiden second handiin. He autentisoivat sen tuotteen. Eli he vahvistavat ostajalle, että kyseessä on aito tuote.
 Turusen mukaan jälleenmyyntiarvolla on merkitystä muodin lisäksi monissa muissakin tuotekategorioissa. Esimerkiksi design-huonekalut, astiat ja kellot ovat tuotteita, jotka monesti säilyttävät arvonsa.
 Käytettyä ostamalla voi ilmaista olevansa ekologinen
 Aiemmin käytettyjen tavaroiden ostamiseen saatettiin liittää mielikuvia köyhyydestä. Turusen mukaan nykyisin tilanne on muuttunut ja käytetyn tavaran ostamiseen yhdistetään myönteisiä mielikuvia.
 Monet haluavat ilmaista identiteettiään kuluttamisen kautta. Turunen arvioi, että luksustuotteiden kuluttamisen katsotaan olevan sallitumpaa, jos tavara on ostettu käytettynä.
 – Näkisin, että vastuullisuuskeskustelu ja sosiaalinen hyväksyttävyys on vaikuttanut siihen, että meillä se on erityisesti kasvussa.
 Turusen mukaan ihminen viestii ymmärtävänsä laadun ja ekologisuuden päälle, kun hän ostaa pitkäikäisiä, laadukkaita tuotteita käytettynä.
 Helsingin yliopiston tutkijat haastattelivat 22 kuluttajaa, jotka olivat ostaneet luksustuotteita toisilta kuluttajilta. Monet heistä olivat tuotteen toisia tai kolmansia omistajia, ja aikoivat jossain vaiheessa myydä tuotteen vielä eteenpäin.
 Haastateltavat olivat suomalaisia 25–40 -vuotiaita naisia. Tutkijat ottivat heihin yhteyttä luksusvaatteisiin- ja asusteisiin keskittyvän Facebook-kirpputorin kautta.

Suomalaiset innostuivat käytetyistä luksustuotteista – Jälleenmyyntiarvotietoisuudesta on tullut uusi ostotyyli


Summary: Tutkijan mukaan puolueita eivät kiinnosta nuoret ja heille tärkeät arvot, koska vain harva nuori äänestää.

BARCELONA  Sagrada Familia -kirkon edustalla sijaitsevassa puistossa soi kitara.
 Otto Llorente , 29, laulaa kappaletta, joka kertoo diktaattori  Francisco Francon  julmuuksista ja sisällissodan perinnöstä Espanjassa. Se kertoo myös maasta, jossa johtajat ovat unohtaneet kansan.
 – Minulle perinteiset puolueet ovat käytännössä yksi ja sama asia. Ne ovat syyllistyneet korruptioon ja välittävät vain vallasta ja rahasta.
 Suurten puolueiden korruptioskandaalit ovat heikentäneet luottamusta poliitikkoihin etenkin nuorten keskuudessa. Viime aikoina keskiössä on ollut esimerkiksi kansanpuolue Partido Popularin entinen Madridin alueen johtaja, jota epäillään  korruptiosta ja julkisten varojen väärinkäytöstä.
 Podemos sai nuoret liikkeelle ja myös muut puolueet alkoivat kosiskella heitä.
 Otto Llorente edustaakin nuoria, jotka ovat innostuneet äänestämisestä vasta hiljattain. Hän kertoo lähteneensä vaaliuurnille ensimmäistä kertaa viisi vuotta sitten, kun vasemmistolainen Podemos-puolue perustettiin.
 Puolue sanoo haluavansa parantaa nuorten asemaa esimerkiksi työmarkkinoilla laskemalla muun muassa pienyrittäjien maksuja.
 – Ennen en kokenut, että kukaan oikeasti ajaisi nuorten etuja, Llorente sanoo.
 Espanjan suurimpien puolueiden johtajat kokoontuivat maanantaina tv-vaaliväittelyyn Madridissa.  Juan Carlos Hidalgo  / EPA
 Uusista puolueista  huolimatta nuoret äänestävät Espanjassa edelleen laiskasti.
 Espanjan tilastokeskuksen mukaan  vain noin puolet 18–24 -vuotiaista aikoo äänestää  tänään sunnuntaina pidettävissä vaaleissa.
 – Perinteiset puolueet eivät ole ottaneet nuoria huomioon, koska suuremmat ikäluokat ovat olleet aina ahkerimpia äänestäjiä. Samalla nuorten kiinnostus politiikkaa kohtaan on laskenut entisestään, Madridin yliopistossa opettava politiikan professori  Ignacio Jurado  sanoo.
 Juradon mukaan Espanjassa koko demokratian ajan vallalla ollut kaksipuoluejärjestelmä alkoi rakoilla vasta vuoden 2014 jälkeen. Tuolloin sosialistipuolue PSOE:n ja kansanpuolue Partido Popularin rinnalle alkoi ilmestyä uusia, nopeasti kannatusta keränneitä puolueita kuten vasemmistolainen Podemos.
 – Podemos sai nuoret liikkeelle ja myös muut puolueet alkoivat kosiskella heitä, Jurado sanoo ja huomauttaa, että kaksipuoluejärjestelmän murtuminen on nuorten äänestäjien ansiota.
 Yhteiskunnan tuet nuorille ovat olemattomat. Seurauksena nuoret muuttavat pois kotoa yhä myöhemmin. Syntyvyys on alhaisin 40 vuoteen.
 Erityisesti maata koetellut talouskriisi ja nuorten koulutettujen espanjalaisten joukkopako ulkomaille herättivät puolueet.
 Tutkija Juradon mukaan Podemosin kannattajissa nuorten osuus on suurempi kuin muiden, mutta ei merkittävästi.
 –Toisin kuin voisi ehkä ajatella, 20-vuotiaat äänestävät Espanjassa lopulta hyvin samalla tavalla kuin 40-vuotiaat.
 Äärioikeistolainen Vox saattaa nousta vaaleissa maan kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Voxin puoluejohtaja Santiago Abascal kampanjoi Malagassa lokakuun lopussa. Carlos Diaz / EPA
 Vaikka talouskriisi on taittunut,  nuorisotyöttömyys on EU:n toiseksi korkein, noin 35 prosenttia.
 Otto Llorente on ammatiltaan graafinen suunnittelija, ja hän tekee töitä freelancerina. Llorente tienaa monen espanjalaiseen tapaan noin tuhat euroa kuussa.
 – Koska palkkiot ovat huonoja, minulla ei ole varaa maksaa korkeita yrittäjämaksuja. Siksi teen töitä pimeästi.
 Llorente ei ole ainoa. Harmaa talous on Espanjan bruttokansantuotteesta  noin 6 prosenttia.
 Protestileirin Barcelonan yliopiston edustalle pystyttäneet opiskelijat vaativat Katalonian itsenäisyyttä. Agustin Oddi
 Yritykset ottavat nuoria töihin palkattomiin harjoitteluihin, mutta jakson päätyttyä yrityksillä ei ole varaa tarjota oikeaa työsopimusta.
 Myös yhteiskunnan tuet nuorille ja vähävaraisille ovat olemattomat.
 Seurauksena nuoret muuttavat pois kotoa yhä myöhemmin. Syntyvyys on alhaisin 40 vuoteen.
 Harva espanjalaisnuori pärjää ilman vanhempiensa apua.
 – Asun kahden veljeni kanssa vuokralla ja isämme joutui takaamaan vuokrasopimuksen. Ilman tuhansien eurojen takausta emme olisi asuntoa saaneet.
 Käytännöstä on tullut tapa etenkin Espanjan suurimmissa kaupungeissa. Llorente ja hänen veljensä maksavat kimppa-asunnostaan vuokraa 1100 euroa kuussa.
 Barcelonalaisopiskelijoiden telttaleirissä protestoijat vaativat Espanjaa neuvotteluihin Katalonian itsenäisyydestä. Agustin Oddi
 Vaalikampanjoissa  nuorten huolet eivät ole juuri kuulunet. Espanjassa pidettiin vaalien kannalta tärkein vaaliväittely maanantaina, jolloin lähetystä seurasi 8,6 miljoonaa espanjalaista. Se on yli puolet kaikista tv-katsojista.
 Nuorille tärkeitä teemoja, kuten ilmastonmuutosta, tuskin mainittiin väittelyn aikana. Tämä siitä huolimatta, että lähes 40 prosenttia espanjalaisista pitää ilmastomuutosta  suurimpana uhkana maapallolle.
 Väittely pyöri vaalikampanjoiden tapaan Katalonian kriisin ympärillä.
 Myös Otto Llorente seurasi väittelyä.
 Vaikka hän ei ole katalaani, sympatisoi hän separatisteja ja on osallistunut myös Katalonian itsenäisyyttä vaativiin protesteihin.
 – Itsenäisyysliikkeessä on ennen kaikkea kyse halusta tehdä pesäero Espanjan nykyhallintoon. Siksi Katalonian separatistit edustavat vapautusliikettä myös meille muualta Espanjasta tulleille, Llorente sanoo.
 Tämän päivän vaaleissa poliitikkojen huoli ei ole ainoastaan nuorten heikko osallistuminen. Tutkija Ignacio Juradon mukaan on todennäköistä, että äänestysaktiivisuus laskee kaikissa ikäryhmissä.
 Tilanteesta voittajiksi näyttävät selviävän oikeistopuolueet. Erityisen paljon kannatustaan on nostanut äärioikeistolaiseksi luonnehdittu Vox, joka voi  mielipidetiedustelujen mukaan  nousta kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi.
 – Katalonian kriisi ja viimeaikaiset levottomuudet ovat puolueen suosion takana, Jurado sanoo.
 Puolue vastustaa muun muassa feminismiä ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksia.
 Puolueen johtaja  Santiago Abascal  tunnetaan Espanjan  Donald Trumpina . Abascal on muun muassa ehdottanut muuria Marokon naapurissa, Afrikan rannikolla sijaitseville erillisalueille Ceutaan ja Melillaan, jotta Afrikasta tulevat siirtolaiset saadaan pysäytettyä.
 – Äärioikeisto vetoaa myös nuoriin, koska heidän retoriikkansa on selkeää ja helposti ymmärrettävää.
 Myös Jurado uskoo Voxin nousuun.
 – Katalonian kriisi ja viimeaikaiset levottomuudet ovat puolueen suosion takana.
 Otto Llorentea äärioikeiston nousu pelottaa.
 – Meidän pitäisi mennä eteenpäin, mutta Voxin nousu osoittaa, että olemme valmiita menemään myös taaksepäin, hän sanoo.

Espanjalaisnuorista vain noin puolet aikoo äänestää – Otto laulaa maasta, jossa vain vallalla on väliä


Summary: Kalevala on kiehtonut italialaisia jo pitkään. Kääntäjä Marcello Ganassinista teos teki fennomaanin.

"Menen sintsille kirjokantta tähystelemähän."
 Italialainen  Marcello Ganassini  oli juuri saapunut Äänekosken maisemiin Keski-Suomeen vuonna 2001, ja päättänyt vakaasti puhua paikallisten kanssa suomea. Niinpä hän lausui sanat majatalon isännälle ja emännälle.
 Oli vain yksi pieni mutta: nykysuomen sijaan Ganassini puhui 1800-lukulaista "museokieltä", sillä hänen kielitaitonsa oli peräisin suoraan kansalliseepos Kalevalasta. Siitä Ganassini oli opiskellut kielen sana sanalta kotona Italiassa, eepoksen saksan-, italian- ja suomenkieliset versiot nenänsä edessä.
 Italialaisilla on ollut erityinen suhde Kalevalaan jo teoksen syntyvuosilta saakka, ja viimeisin kiinnostus on jatkunut pikkuhiljaa vuosien ajan. Parhaillaan Italian markkinoille ollaan työstämässä paria eri Kalevalaa koskevaa tekstiä sekä italiaksi käännettyjä kalevalaisia tarot-kortteja.
 Italialaisille kelpaa myös suomalainen proosa. Viime vuosien aikana Marcello Ganassini onkin keskittynyt kääntämään suomalaista kertomakirjallisuutta; juuri nyt hän kääntää  Aino Kallasta  italiaksi, ja  Antti Tuurin   Ikitien  käännös tuli julki vastikään.
 Mutta siitä ei nuori Ganassini voinut vielä tietää mitään. Onneksi hänen valitsemansa majatalon isäntä ja emäntä hymyilivät lempeästi keskusteluyritykselle ja ymmärsivät, mitä kolmekymppinen italialaismies halusi: hän tahtoi ulos katsomaan tähtitaivasta.
 Vuonna 2010 ilmestyi Ganassinin oma italiannos Kalevalasta. Oli kulunut tasan sata vuotta ensimmäisestä italiankielisestä Kalevala-käännöksestä, ja Ganassini oli päättänyt, että italialaisyleisöt ansaitsevat tuoreemman version.
 Kirjokannen tähystäminen Keski-Suomessa oli tuottanut tulosta.
 Museokielellä tulee toimeen Suomessa
 Ganassini oli 28-vuotias kun löysi Kalevalan isoisänsä kirjahyllystä Italiassa. Se aiheutti hänessä "fennomanian pamahduksen", välittömän suomenkiihkon syntymisen.
 – Kiinnostukseni nousi, kun tilasin seuraavana vuonna Suomesta Kalevalan peruspainoksen ja aloin opiskelemaan suomea, hän kertoo.
 Hän myös lauloi runoja itsekseen ja äänitti niitä. Lopulta lukeminen ei enää riittänyt, ja hän päätti matkustaa Suomeen.
 Marcello Ganassini palasi Keski-Suomeen toisenkin kerran ja on matkustellut muun muassa Kuhmossa ja Valtimolla. Niko Mannonen / Yle
 Kolmikymppinen Ganassini lensi keskelle Suomi-neidon helmaa juuri Äänekoskelle siksi, että oli löytänyt majatalojen luettelosta 1700-luvun puolivälissä perustetun pirtin. Siellä hän halusi nukkua ainakin yhden yön.
 Öitä kertyi lopulta paljon enemmän. Ganassini souti päivisin järveä, luki ja imi itseensä kansallismaisemaa.
 Katsoessaan sammalta hän koki näkevänsä siinä koko ympäristön pienoiskoossa. Mutta järvien välissä oli vanha männikkö, jossa maisema yhtäkkiä tuntui suurenevan valtaisaksi.
 – Se oli niin iso, että se näytti vähän Milanon tuomiokirkolta, Ganassini sanoo.
 Luonnon ihastelun lisäksi hän pyrki luomaan vuorovaikutusta paikallisten kanssa omalla kalevalaiskielellään. Se nauratti majatalon isäntää ja emäntää. Kun Ganassini halusi soittaa äidilleen, hän kertoi emännälle menevänsä haastamaan emonsa telefooniin.
 – Se oli varmaan jotakuinkin kidutusta yleisölle, mutta askel askeleelta opin myös yleiskielen, Ganassini sanoo.
 Italialaisälymystö vaikuttui suomalaisista
 Tuli tuhmaksi rupesi .  Fuoco folle di furore.
 Helsingin yliopiston tutkija, sardinialais-suomalainen  Vesa Matteo Piludu  vertailee Kalevalan yhdeksännen runon säettä suomeksi ja italiaksi. Vanhassa italiannoksessa on käytetty alkusointuja kuten alkuperäisessä Kalevalassa, mutta runot onkin sovitettu italialaiseen runomittaan, ottonarioon.
 Ottonarion päälle ymmärtänee aika harva suomalainen, mutta alkusoinnut tulevat selkäytimestä. Kaikkihan meistä tahkoivat Kalevalaa alakoulussa raivokkaasti tavuja painottaen: Va-ka van-ha Väi-nä-möi-nen!
 Ensi vuonna Italian markkinoille saattaa tulla parikin Kalevalaa ja mytologiaa koskevaa teosta. Niko Mannonen / Yle
 Piludu on väitellyt karhunpeijaisista, ja Kalevala ja sen italiankieliset versiot ovat tuttua maastoa. Eli: miksi juuri Italiassa, suhteellisen kaukana Suomesta ja Karjalasta, syttyi Kalevala-innostus?
 – Asia menee historiallisesti aika syvälle, Piludu aloittaa.
 Siirrytään siis hetkeksi 1800-luvulle, sillä italialaiset hurahtivat Kalevalaan jo varhain.
 Ensimmäinen italiankielinen käännös valikoiduista Kalevalan runoista ilmestyivuonna 1874 (Kalevalaseura), vajaa 40 vuotta  Lönnrotin  Kalevalan ensijulkaisusta. Samalla kun Italia haikaili yhdistymisestä, suomalaiset yrittivät kirjallisuuden ja kulttuurin avulla saavuttaa itsenäisyyttä Venäjän tsaarikunnasta.
 Ajatus kantautui mitä ilmeisimmin Italiaan saakka. Piludun mukaan suomalaisten aikeet tekivät vaikutuksen italialaiseen älymystöön, joka oli myös kiinnostunut oman kansansa identiteetistä.
 Lönnrotin Kalevala julkaistiin ensi kerran 1835.Italia yhdistyi 1861.
 Italian suuri kansallissankari, itsenäisyystaistelija  Carlo Cattaneo  rakastui Kalevalaan. Piludu kertoo, että tämä jopa rinnasti Elias Lönnrotin  Homerokseen ,  Ilias ja Odysseia  -teoksen sepittäjään.
 – Cattaneo vertasi Tuonelan jokea Kreikan mytologian Styks-virtaan, Louhea Juno-jumalattareen ja jopa Sampsa Pellervoista Saturnus-jumalaan, Piludu listaa.
 Vesa Matteo Piludu on ollut mukana useissa erilaisissa Italia-Kalevala -aiheisissa tapahtumissa. Hänen väitöskirjansa käsitteli karhupeijaiskulttuuria sekä siihen liittyviä loitsuja ja runoja. Björn Elmgren
 Kansallinen sympatia oli selvästi molemminpuolista. Piludu kertoo, että Italian yhdistäjänä tunnetun Giuseppe Garibaldin joukoissa taisteli tiettävästi kaksi suomalaismiestä.
 Lopulta 1900-luvun alkuvuosina filosofi ja lingvisti  Paulo Emilio Pavolini  aloitti Kalevalan kääntämisen  suomen kielen harjoitustyönään  (Kalevalaseura). Vuonna 1910 Kalevala koko komeudessaan tärähti julki italialaisyleisöille  hänen kääntämänään  (Kalevalaseura).
 Klassikkoja Italian markkinoille vaikka väkisin
 Tätä nykyä italialaiset saavat nauttia Kalevalan lisäksi myös suomalaisesta kaunokirjallisuudesta ja proosasta. Siitä on kiittäminen muun muassa italialaista mikrokustantamoa Vocifuoriscenaa, jonka yksi omistajista Marcello Ganassini on.
 Ganassinin olohuone Helsingissä toimii myös työhuoneena silloin kun hän on Suomessa. Käännöksiä suomalaisesta kirjallisuudesta syntyy oranssilla kankaalla päällystetyn tietokonetuolin ja läppärin äärellä. Välillä perheen kissa Edith Veikkolainen käy tarkastelemassa, mitä isäntä oikein puuhaa.
 Ganassinin yhdeksän vuotta vanha Kalevala-käännös myy edelleen tasaiseen tahtiin, mutta viimeiset kymmenisen vuotta hän on kääntänyt proosaa.
 – Kalevalan jälkeen päätin, että klassikoiden maailma on pakko työntää Italian markkinoille vaikka väkisin. Ne ovat jättimäinen aarre, josta ei tiedetä yhtään mitään, Ganassini toteaa.
 Hänen aivojensa ja läppärinsä kautta maailmalle on lähtenyt muun muassa  Santeri Ivaloa ,  Minna Canthia  ja  Eino Leinoa  italiaksi.
 Opittuaan aikanaan ensin kalevalaista suomea Ganassini kävi lopulta myös yleiskielen kimppuun. Ensimmäisen Suomen matkansa aikoihin hän luki  Seitsemän veljestä.  Vuoteen 2004 mennessä hän pystyi lukemaan jo miltei kaikenlaista kirjallisuutta suomeksi. Yleiskielen oppimista auttoivat paitsi matkat Suomeen, myös suomalaisen kanssa avioituminen.
 Vaikka Kalevala vaihtuikin kertomakirjallisuuteen, Ganassinikin on pistänyt merkille sen, että Italiassa kaivataan suomalaista kansanrunoutta.
 – Se on viime vuosikymmeninä noussut aika lailla, hän toteaa.
 Kissa Edith Veikkolaista kiinnostaa isännän lukupuuhat. Ganassinin mielestä proosaa kääntäessä "elävien kirjoihin" palaaminen on mukavaa – elossa olevien kirjailijoiden kanssa voi keskustella käännöksistä suoraan. Niko Mannonen
 Tutkija Vesa Matteo Piludun mukaan jonkinasteisia Kalevala-buumeja on kuplinut Italiassa aika ajoin. Viimeisen noin kymmenen vuoden aikana vanhoja Kalevalan käännöksiä on julkaistu uudelleen, ja sekä Italiassa että Suomessa on järjestetty esitelmiä, näyttelyitä ja taidetta aiheesta.  Mauri Kunnaksen   Koirien Kalevalakin  on käännetty italiaksi.
 Tämä viime vuosikymmenien intoilu kuulostaa olevan pitkälti muutaman ihmisen ansiota.
 35 vuotta Italiassa asunut  Eija Tarkiainen,  kirjailija ja kulttuuritapahtumien ideoija, kertoo tehneensä uutterasti vaikutustyötä Italiassa kalevalaisen perinteen suhteen. Hän on verkostoitunut esimerkiksi kokonaisvaltaisen lääketieteen ja terveysmatkailun aloilla.
 Tarkiainen tekee yhteistyötä emeritusprofessori  Juha Pentikäisen  kanssa, jonka kalevalaisia teoksia on jo joitakin vuosia sitten laitettu italiaksi markkinoille. Nyt on luvassa uutta säpinää, sillä Tarkiainen on työstämässä yhteistyökirjaa Kalevalasta, jonka on määrä ilmestyä italiaksi ensi vuoden lopussa.
 Sokerina pohjalla ovat Kalevala-aiheiset tarot-korttipakka ja selitysteos. Ukon Pakka-niminen kokonaisuus julkaistiin Suomessa jo  toissavuonna  (Salakirjat), mutta nyt Tarkiainen ajatteli, että on aika saada kortit italialaisyleisöille. Pakan tekijä  Susanna Salo  kertoo parhaillaan etsivänsä apurahaa korttien ja niiden ohjekirjan käännöstyöhön – kustantaja on jo löytynyt Italiasta.
 Lisäksi Vesa Matteo Piludu kertoo työstävänsä uutta laitosta Kalevalasta, joka sisältäisi vanhan Pavolinin käännöksen lisäksi selitystekstejä myyttisistä hahmoista ja paikoista mytologianjanoisille italialaisyleisöille.
 Italiassa on joitakin kustantamoita, jotka julkaisevat myös suomalaista käännöskirjallisuutta. Niitä ovat ainakin Marcello Ganassinin Vocifuoriscena sekä Iperborea. Niko Mannonen / Yle
 Sillä välin kääntäjä Marcello Ganassini puolestaan keskittyy muihin klassikoihin. Kalevala ei kuitenkaan ole unohtunut miehen mielestä. Kun Ganassinilta kysyy haastattelun viimeisiä kysymyksiä, hän toteaa yllättäen:
 – Voisinko ehdottaa tässä kansanrunouden istuntoa, jos minä laulaisin?
 Ehdottomasti. Ganassini palaa suomen kieleen, minkä taisi jo parikymmentä vuotta sitten Äänekoskelle saapuessaan, ja Kalevalan ensimmäiseen runoon.
 Mieleni minun tekevi / aivoni ajattelevi / lähteäni laulamahan / saa'ani sanelemahan.

Kun Marcello Ganassini tuli Suomeen, hän kutsui äitiä emoksi ja taivasta kirjokanneksi – Italiassa kuplii erikoinen rakkaus Kalevalaan


Elokuvaohjaaja  Woody Allen , 83, on sopinut helmikuussa aloittamansa oikeusjutun verkkojätti Amazonin kanssa.
 Allenin mukaan Amazon syyllistyi sopimusrikkomukseen, kun sen suoratoistopalvelu perui ohjaajan kanssa solmitun elokuvasopimuksen. Nelinkertainen Oscar-voittaja Allen vaati yhteensä 68 miljoonan dollarin (60 miljoonan euron) korvauksia. Sovintosopimuksen yksityiskohtia ei ole julkistettu.
 Amazon perui sopimuksen neljästä elokuvasta metoo-liikehdinnän myötä. Allenin mukaan perusteena olivat vanhat häneen kohdistuneet syytökset adoptiotyttären seksuaalisesta häirinnästä. Allen on järjestelmällisesti kieltänyt syytökset, eikä hän ole ollut syytteessä adoptiotyttärensä  Dylanin  ahdistelusta. Tytär on kuitenkin pitänyt kiinni syytöksistään. Väitetty ahdistelu tapahtui 1990-luvulla, kun Dylan oli seitsemänvuotias.
 Useat Allenin kanssa työskennelleet näyttelijät ovat ilmoittaneet, etteivät enää halua jatkaa yhteistyötä, mutta Allenilla on näyttelijöiden joukossa myös nimekkäitä tukijoita.

Woody Allen sopi oikeusjuttunsa Amazonin kanssa – vaati miljoonakorvauksia elokuvahankkeen perumisesta


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Tietoisuus jälleenmyyntiarvosta on nyt ostotyyli
 Käytettyjen tuotteiden jälleenmyyntiarvo on alkanut  ohjata kuluttajien ostopäätöksiä  aiempaa enemmän. Asia selviää Helsingin yliopiston tutkimuksesta. Sen mukaan moni käytetyn luksustuotteen ostaja ajattelee olevansa vain yksi useista omistajista tuotteen elinkaaren aikana. Jälleenmyyntiarvotietoisuudesta on tullut uusi ostotyyli, kertoo Helsingin yliopiston tutkijatohtori  Linda Turunen .
 Isänpäivää liputetaan tänään virallisesti ensimmäistä kertaa
 Isänpäivästä tuli virallinen liputuspäivä maaliskuussa. Pekka Tynell / Yle
 Liput on nostettu salkoihin eri puolilla Suomea  isien juhlan merkiksi . Isänpäivästä tuli virallinen liputuspäivä maaliskuussa, kun liputusasetusta muutettiin. Tuolloisen sisäministerin  Kai Mykkäsen  (kok.) mukaan valtio halusi osoittaa, että vanhemmuus on yhtäläinen iloineen ja vastuineen. Nyt isille liputetaan ensimmäistä kertaa virallisesti.
 Isänpäivän Kulttuurivieras on kolmen lapsen isä
 Petteri Summanen kasvoi vahvaksi kahden miehen taloudessa. Hän itse on kolmen lapsen isä ja yhden naisen mies. Pekka Tynell / YLE
 Kulttuurivieras   Petteri Summanen  näkee, että isä on monessa perheessä kuin turisti kotonaan. Tarhapäivä-elokuvassa hän näyttelee miestä, jonka arki on alati pahenevaa kaaosta. Summasen oma isä oli aluksi vastuuntuntoinen, mutta lankesi myöhemmin juomaan.
 Ammuskelu Malmössa vaati teinin hengen
 Poliisi tutkii Malmössä palanutta autoa lähellä paikkaa, jossa pienen lapsen äiti surmattiin elokuussa. Johan Nilsson / EPA
 Yksi nuori on kuollut ja toinen haavoittunut vakavasti  Malmössa Ruotsissa  viime yönä sattuneessa ammuskelussa. Poliisi tutkii tapauksen ja vain hetkeä aiemmin sattuneen räjähdyksen yhteyttä toisiinsa. Voimakas räjähdys tuhosi auton kokonaan. Räjähdys sattui keskeisellä paikalla kaupungissa. Viranomaisten mukaan Ruotsissa on tänä vuonna sattunut noin sata sellaista tapausta, joissa pommiryhmä on jouduttu kutsumaan paikalle.
 Vain puolet Espanjan nuorista aikoo äänestää
 Otto Llorente, 29, kertoo äänestäneensä ensi kerran vasta viisi vuotta sitten. Agustin Oddi
 Espanjassa pidetään tänään parlamenttivaalit. Maan korruptioskandaalit ovat heikentäneet nuorten luottamusta puolueisiin ja politiikkaan. Puolueita nuoret eivät kiinnosta, koska vain harva nuori äänestää: Espanjan tilastokeskuksen mukaan vain noin puolet 18–24-vuotiaista  aikoo äänestää .
 Keli on maan keskiosissa huono tai jopa erittäin huono
 Ilmatieteen laitos
 Länsirannikolta Kainuuseen yltävällä alueella on tänään huono ajokeli. Taivaalta tulee lunta, räntää ja jäätävää tihkua ja varoituksia huonosta ajokelistä on annettu usean maakunnan alueelle. Nyt aamulla eniten lunta sataa Pohjanmaan rannikolla ja Itä-Suomessa. Illalla sataa eniten maan keskiosissa.
 Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Käytetyt luksustuotteet kiinnostavat suomalaisia, tänään vietetään isänpäivää, espanjalaisnuoria ei äänestäminen innosta


Summary: Paloviranomaisten mukaan maastopalotilanne saattaa muuttua alkuviikosta entistäkin pahemmaksi.

Australian viranomaiset ovat varoittaneet Sydneyn aluetta katastrofaalisten palojen mahdollisuudesta. Kyseessä on maasto- ja pensaspaloista annettava vaarallisimman tason uhkaennuste.
 Tämä on ensimmäinen kerta, kun Sydneylle annetaan tämän tason varoitus. Se merkitsee, ettei esimerkiksi taloja ole suunniteltu kestämään tämän tason paloja, kirjoittaa  The Guardian . Uhkaluokitus otettiin käyttöön vuosikymmen sitten.
 Viranomaisten mukaan Suur-Sydneyn alueelle ennustetaan tiistaiksi korkeita lämpötiloja, voimakkaita tuulia ja alhaista ilmankosteutta.
 SHANE CHALKER/ EPA
 Viikonlopun aikana ainakin kolme ihmistä on kuollut ja tuhansia on jouduttu evakuoimaan yhä laajemmalle levinneiden pensaspalojen vuoksi. Tuhannet asukkaat Queenslandissa joutuivat viettämään yön väliaikaisessa majoituksessa. Ainakin 150 taloa on tuhoutunut paloissa. Sunnuntaina Uudessa Etelä-Walesin ja Queenslandin osavaltioissa oli yli sata yhtäaikaista pensaspaloa.
 Australian pääministeri Scott Morrison sanoi eilen lauantaina, että sotilaita saatetaan lähettää auttamaan 1 300:aa palomiestä, jotka taistelevat paloja vastaan kahdessa osavaltiossa.
 Sammutuslentokone pudotti punaista, paloa hidastavaa nestettä maastopalon ylle Harringtonin kaupungissa Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa. EPA / Shane Chalker
 – Olosuhteet jatkuvat vaikeina, elleivät jopa pahempina kuin koimme perjantaina. Tulipalot leviävät yhä laajemmille alueille ja uhkaavat myös suuria asutuskeskuksia, kuten Sydneytä, varoittavat Uuden Etelä-Walesin paloviranomaiset  BBC:n  mukaan.
 Suomen Ilmatieteen laitos julkaisi sunnuntaina Twitter-tilillään satelliittikuvan Australian paloista.
 Vaikka maastopalot ovat jokavuotinen riesa Australiassa, ei pahin maastopalokausi ole vielä edes alkanut.
 Asiantuntijat uskovat, että vaikein on vielä kokematta: ilmastonmuutoksen vauhdittamat pätsimäiset lämpötilat, kova tuuli ja rutikuiva maasto ovat tappava yhdistelmä.
 Täsmennetty kello 16.24 otsikon muotoilua ja kerrottu tarkemmin uhkaluokituksesta.

Australiaan Sydneyn alueelle annettiin ensimmäistä kertaa varoitus katastrofaalisten maastopalojen uhasta


Summary: Perinne pitää kuitenkin kutinsa – äidit pitävät yli 90 prosenttia vapaasti valittavista vapaista.

Työnantajien tai esimiesten vastustus estää vain harvoin isien pitkät isyysvapaat.
 – Isät kertovat melko usein hyvinkin myönteisestä suhtautumisesta isien vapaisiin, Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen erikoistutkija  Johanna Närvi  sanoo.
 Vanhempien vapaasti jaettavissa olevan vapaan pitää kuitenkin yleensä edelleen äiti. Kelan tilastojen mukaan vuonna 2016 syntyneiden lasten isät pitivät vanhempainvapaista vain alle kymmenen prosenttia.
 Isät pitivät viime vuonna isyys- ja vanhempainvapaita keskimäärin 36 arkipäivää. Yli kaksi kolmasosaa pitää vapaata lapsen syntymän jälkeen samaan aikaan kuin äiti. Alle puolet piti itsenäistä vapaata äidin palattua töihin. Neljäsosa isistä ei pitänyt vapaata lainkaan.
 Tutkija arvioi, että isien vähäisten isyysvapaiden takana ovat näkemykset isyydestä ja äitiydestä.
 – Työnjako on kehittynyt hyvin pitkän ajan kuluessa, Närvi sanoo.
 Närven mukaan ei voi sanoa yksiselitteisesti, etteivät isät halua pitää vapaita tai etteivät äidit anna heidän pitää niitä. Hänen mukaansa kyse on pitkälti siitä, että kun äiti on pitänyt alussa äitiysvapaan, hän jää myöhemminkin luontevasti hoitamaan lasta kotiin.
 – Toisaalta sitä hankalammalta alkaa tuntua ajatus, että isä jäisi vuorostaan kotiin (hoitamaan lasta). Totta kai isätkin käyttävät pidempiä vapaita, mutta melko harvoin muita kuin isille nimettyjä, Närvi kertoo.
 Pienillä työpaikoilla hankalampi järjestää
 Isyysvapaa kestää enintään 54 arkipäivää eli noin yhdeksän viikkoa. Isä voi pitää vapaata korkeintaan 18 arkipäivää sinä aikana, jolloin äiti saa äitiys- tai vanhempainrahaa. Loput isyyslomasta jää pidettäväksi sen jälkeen.
 Kansaneläkelaitoksen mukaan viime vuonna vanhempainpäivärahaa sai vajaat 60 000 isää ja runsaat 80 000 äitiä.
 THL:n Närvi arvioi, että isien vapaat aiheuttavat työpaikoilla suurempia ongelmia työtehtävien järjestelyssä, sillä isyysvapaat kestävät vain joitakin viikkoja. Isille otetaan harvoin sijaisia isyysvapaiden ajaksi, minkä vuoksi isät pitävät ongelmana, että heidän työtehtävänsä kasautuvat muille tai jäävät kokonaan hoitamatta.
 – Tämä on yksi merkittävä tekijä, miksi pitkälle vapaalle jääminen koetaan hankalaksi, Närvi pohtii.
 Hän muistuttaa myös, että pienillä työpaikoilla perhevapaat koetaan ongelmaksi. Näin ei ole pelkästään isien vaan myös äitien perhevapaiden kohdalla. Kun yksikin työntekijä jää pois, se vaikeuttaa töiden järjestelyä paljon enemmän kuin isoilla työpaikoilla.
 Tero Kyllönen / Yle
 Hoitovapaalla olevia miehiä vähän
 Vaasassa Wärtsilän toimihenkilöiden pääluottamusmies  Ralf Holmlund  kertoo, että työnantaja suhtautuu yleensä suopeasti isyysvapaisiin. Hänen mukaansa Wärtsilässä töissä olevat isät käyttävät hyvin mahdollisuuttaan isyyslomiin.
 Yhtiössä on paljon matkatöitä, joita myös nuoret isät joutuvat tekemään ympäri maailmaa. He ovat välillä pitkiäkin aikoja poissa kotoa. Holmlund arvioi, että tämän vuoksi heille annetaan mahdollisuus hoitaa isyysvapaat kunnolla.
 Nesteen henkilöstö-, turvallisuus- ja hankintajohtaja  Hannele Jakosuo-Jansson  kertoo, että yhtiö on sitoutunut tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden edistämiseen. Hänen mukaansa yhtiö tukee yhtä lailla molempien sukupuolten mahdollisuutta jäädä vapaalle.
 – Miesten pitämät perhevapaat ovat olleet jo vuosia osa yhtiön tasa-arvo- ja yhdenvertaisuussuunnitelmaa Suomessa. Kannustamme isiä pitämään perhevapaita, ja seuraamme niiden toteutumista, Jakosuo-Jansson kirjoittaa sähköpostiviestissään.
 Hän kertoo, että miehet käyttävät mahdollisuuksiaan isyys- ja vanhempainvapaisiin. Sen sijaan hoitovapaalla olevia miehiä on vielä vähän suhteessa miesten perheisiin syntyneiden lasten määrään.
 Jakosuo-Jansson huomauttaa, että Neste tukee työ- ja perhe-elämän yhteensovittamista myös mahdollistamalla liukuvan työajan ja etätyöskentelyn.
 Isyysvapaiden käyttö nousussa
 Koneen Suomen ja Baltian henkilöstöjohtajan  Elina Jokisen  mukaan Suomessa muutaman viime vuoden aikana noin parisataa miestä on käyttänyt ainakin osan isyysvapaistaan. Hieman pienempi osuus on käyttänyt täyden vapaan. Isyysvapaita käytetään kaikissa henkilöstöryhmissä.
 Isyysvapaiden käyttö on lisääntynyt Koneella viime vuosina, mitä Jokinen pitää myönteisenä asiana.
 – Rohkaisemme hyödyntämään isyysvapaita ja myös tasapuolisesti käyttämään perhevapaita, Jokinen kertoo.
 Hänen mukaansa myös Koneella kotihoidontuelle jäävien isien määrä on ollut selvästi pienempi kuin isyysvapaata pitävien isien. Määrä vaihtelee vuosittain, mutta se on ollut kasvussa viime vuosien aikana.
 Korjattu kello 12.09: Nesteen edustajan nimi on Hannele Jakosuo-Jansson, ei Hannele Jakosuo, kuten jutussa aiemmin luki.
 Lue lisää:
 Isänpäivää liputetaan nyt ensimmäistä kertaa virallisesti – mitä eroa virallisella ja vakiintuneella liputuspäivällä oikeastaan on?

Työnantajat suhtautuvat myönteisesti isyysvapaisiin, vaikka työjärjestelyt voivat olla hankalia


Summary: Presidentin poikkeuksellinen armahduspäätös on aiheuttanut tyrmistystä srilankalaisten keskuudessa.

Sri Lankan presidentti  Maithripala Sirisena  on armahtanut kuolemaan tuomitun miehen, joka surmasi 19-vuotiaan ruotsalaisnaisen vuonna 2005.
 Poikkeuksellinen armahdus on aiheuttanut maassa epäuskoa ja raivoa. Presidentti päätti armahduksesta vain viikkoa ennen tehtäviensä jättämistä.
 Tuomittu  Jude Jayamaha  on varakkaan ja tunnetun perheen poika. Hänet päästettiin vapauteen lauantaina.
 Jayamaha hakkasi Sri Lankassa lomalla olleen 19-vuotiaan ruotsalaisnaisen kuoliaaksi yksityisasunnossa pääkaupungissa Colombossa vuonna 2005. Surmaa edelsi riita. Oikeusasiakirjojen mukaan uhrin kallo oli murtunut 64 osaan hakkaamisen seurauksena.
 Alun perin Jayamaha tuomittiin 12 vuodeksi vankeuteen. Jayamaha valitti tuomiosta korkeampaan oikeusasteeseen, joka kuitenkin langetti hänelle kuolemantuomion. Korkein oikeus vahvisti kuolemantuomion vuonna 2014.
 Uhrin sisko kirjoitti Facebookissa, ettei Jayamaha ole koskaan osoittanut minkäänlaista katumusta teostaan.
 Srilankalaiset tuomitsivat sosiaalisessa mediassa laajalti presidentin armahduspäätöksen.
 – Hirvittävä päätös epäonnistuneelta presidentiltä, kirjoitti eräs Twitter käyttäjä.
 – Tämä uutinen saa minut voimaan pahoin, totesi toinen.
 Jotkut ovat spekuloineet, että armahduspäätöksellä presidentti testaa mahdollisuuksiaan mahdolliselle toiselle kuolemaantuomitun armahdukselle. Kyseisen tuomitun perhe omistaa radio- ja televisioasemia, jotka ovat tukeneet presidenttiä.
 Muutettu kello 14.29 toisen sitaatin kirjoitusasua.

Sri Lankan presidentti armahti kuolemaantuomitun, joka surmasi raa’asti nuoren ruotsalaisnaisen


Summary: Turkki ei ole ottanut yhteyttä Suomen Ankaran-suurlähetystöön, eikä muidenkaan EU-maiden lähetystöihin Isis-vankien palauttamisesta.

Turkin Syyrian-operaatioissaan vangitseman 287 ulkomaalaisen Isis-vangin joukossa ei ole suomalaisia, vahvisti Turkin sisäministeriön edustaja Ylelle sunnuntaina.
 Turkki haluaa palauttaa nyt kiinniottamansa Isisin jäsenet kotimaihinsa.
 Lokakuussa kiinniotettujen lisäksi Turkki sanoo pitävänsä vankiloissaan lähes 1 200 Isisin jäsentä. Siitä, onko näiden vankien joukossa suomalaisia, ei Turkin sisäministeriön edustaja pystynyt vahvistamaan.
 Turkki ei ole ottanut yhteyttä Suomen suurlähetystöön, eikä muidenkaan EU-maiden lähetystöihin Ankarassa Isis-vankien palauttamisesta, vahvisti Suomen Ankaran-suurlähettiläs  Ari Mäki  sunnuntaina Ylelle puhelimitse.
 – Näistä 1 200 vangista taas olisimme jo luultavasti saaneet jonkun tiedon tähän mennessä, jos Turkilla olisi vankilassa joku Suomen kansalainen, hän uskoo.
 Myös ulkoministeri  Pekka Haavisto  kertoi lauantaina STT:lle, ettei Suomeen oltu otettu yhteyttä Turkista Isis-vankien palauttamiskysymyksessä.
 Sisäministeri: Vankien lähettäminen alkaa maanantaina
 Turkin sisäministeri  on uhannut palauttaa  Isisin ulkomaiset taistelijat kotimaihinsa, halusivat maat sitä tai eivät – myöskin riippumatta siitä, ovatko maat poistaneet henkilöiden kansalaisuudet.
 Ensi vaiheessa puhe on ollut Syyriassa kiinni otettujen 287 vierastaistelijan lähettämisestä.
 Sisäministeri Süleyman Soylu kertoi perjantaina Turkin palauttavan vangitsemiaan ääriliike Isisin ulkomaisia taistelijoita näiden kotimaihin maanantaista alkaen. Ahmet Bolat / EPA
 Heistä 45 on turkkilaisia ja loput muiden maiden kansalaisia 19 eri maasta, sanoo Turkin sisäministeriö. Joukossa on myös naisia ja lapsia.
 – Me kerromme heille, että me lähetämme heidät takaisin teille. Jos Jumala suo, aloitamme maanantaina, sisäministeri  Süleyman Soylu  sanoi televisioidussa puheessaan perjantaina.
 – Nämä eivät ole meidän ihmisiämme. He ovat teidän omia kansalaisianne, Soylu sanoi.
 Kärkevästä puhetyylistään tunnettu Soylu on aiemmin vannonut, ettei Turkki aio "toimia hotellina" Isis-taistelijoille.
 Turkki ei "pitänyt meteliä" Baghdadin lesken kiinniotosta
 Myös Turkki on joutunut viime vuosina Isisin terrori-iskujen kohteeksi. Hyökkäyksissä on kuollut yhteensä yli 300 ihmistä. Isis kohdisti Turkissa iskunsa muun muassa Istanbulin turistialueille, Istanbulin lentokentälle sekä suurrauhanmarssiin Ankarassa. Terrorijärjestö iski myös istanbulilaiseen yökerhoon uudenvuoden aattona vuoden vaihtuessa 2017:een.
 Ambulansseja istanbulilaisen yökerhon edustalla Isisin tekemän iksun jälkeen 1. tammikuuta 2017. EPA
 Silti Turkin omasta suhteesta Isis-järjestöön on spekuloitu jo vuosia. YPG-järjestön kurditaistelijat Koillis-Syyriassa ovat väittäneet Turkin käyttäneen Isisiä vuosien ajan heitä vastaan Syyriassa. Turkki on kiistänyt väitteet. Isis on listattu terroristijärjestöksi Turkissa.
 Turkki sanoo vuosien aikana estäneensä yhteensä 76 000 Isis-jäsenen pääsyn Turkkiin maan rajoilla ja lentokentillä.
 Isis-johtaja piilotteli Turkin rajan tuntumassa
 Turkin oppositio, kuten monet ulkomaiset tarkkailijatkin ovat silti ihmetelleet, eikö Turkin hallinto ollut tietoinen Isis-johtaja  Abu Bakr al-Baghdadin  piilopaikasta, joka sijaitsee vain viiden kilometrin päässä Turkin rajalta.
 Al-Baghdadi  surmattiin Yhdysvaltojen erikoisjoukkojen operaatiossa  lokakuun lopulla.
 Yhdysvaltain ilmaiskujen tuhoja alueella, jossa Abu Bakr al-Baghdadi piileskeli. Omar Haj Kadour / AFP
 Baghdadin surmaamisen jälkeen Turkki ilmoitti jo aiemmin ottaneensa kiinni yhden hänen leskistään, mutta presidentti  Recep Tayyip Erdoganin  mukaan Turkki ei "pitänyt meteliä" asiasta. Kuluneella viikolla Turkki sanoi ottaneensa kiinni myös al-Baghdadin sisaren.
 Isisin komentajat ovat mediahaastatteluissa kiitelleet Turkin varsin avointa rajapolitiikkaa Syyrian sodan alkuvuosina, joka salli eri kapinallisryhmien taistelijoiden vapaan kauttakulun Syyriaan Turkista. Sittemmin rajan ylittäminen on vaikeutunut huomattavasti.
 Lue myös:
 Turkki uhkaa lähettää vangitsemiaan Isis-taistelijoita kotimaihinsa

Turkin sisäministeriön edustaja Ylelle: Palautettavien joukossa ei ole suomalaisia Isis-vankeja


Summary: Sotien muistelu voi auttaa ymmärtämään nykypäivän perheitä, kirjoittaa Susi Nousiainen.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Lokakuun toisella viikolla ne ilmestyivät. Harmaasävyisellä taustalla vakaina ja asiallisina puhuvat kirjamainokset. Isänä minäkin muka haluan lahjaksi sotakirjoja ja välipalaksi huippu-urheilijan elämäkerran. Mutta miten ne liittyvät isyyteeni?
 Isänpäivä tuo mieleeni isät, joilla ei ollut tilaisuutta olla lastensa luona. Heidät, joilla ei ollut vapautta valita isyyttä sodan takia.
 Kuten monen muunkin isoisä, myös molemmat minun isoisäni kokivat nuo sodat.
 Teini-iässä tajusin sen konkreettisesti vasta vaarini hautajaisissa.  Veteraanin iltahuudon  aikana huomasin itkeväni syystä, jota en ymmärtänyt. Kollektiivinen suru yhdisti hautajaisväen “Hoivatkaa”-kertosäkeen toistuessa.
 “Kertokaa lastenlapsille lauluin”, kehottaa kappale.  Veteraanin iltahuudon  avulla aikuiset puhuivat ääneen siitä, millaisen uhrauksen minunkin vaarini oli puolestamme tehnyt. Sellaista kunnioittavaa vakavuutta en ollut ennen tuntenut vaarini ympärillä, enkä nytkään oikein löydä sille sanoja.
 Siihen asti olin nähnyt vaarini vain vanhenevana miehenä, jonka karhumaisen nyrkin sisässä oli vaapukoita lapsenlapsille. En minä häntä sotilaana ajatellut, vaan hurjan kilttinä ihmisenä, joka osasi liudan erilaisia asioita kuten ajaa traktorilla , nostaa perunoita ja täyttää Seuran ristikoita.
 En halua ajatella niitä traumaattisia asioita, joita hän todennäköisesti oli nähnyt. Haluan pitää hänet mielessäni nostalgisena vanhan ajan miehen mallina.
 Eihän tasa-arvo ole vain sitä, että naiset liikkuvat kodin ja uran välillä, mutta moni mies saa edelleen vain uran.
 Sotien muistelu   voi kuitenkin auttaa ymmärtämään  nykypäivän miehuutta, isyyttä ja perheitä. Kun puhumme Suomesta tasa-arvon mallimaana, keskitymme enimmäkseen naisten mahdollisuuteen olla sekä äitejä että luoda uraa. Se on toki tärkeää ja miesten tulisi ottaa nykyistä suurempi vastuu naisten asemasta työelämässä.
 Silti ihmettelen, missä ovat kotiin liittyviä oikeuksiaan penäävät miehet, kun yrityksissä ja politiikassa edistetään perhe- ja työelämän tasapainottamista.
 Eihän tasa-arvo ole vain sitä, että naiset liikkuvat kodin ja uran välillä, mutta moni mies saa edelleen vain uran. Mikseivät useammat miehet ole barrikadeilla tämän tasa-arvon organisoimiseksi?
 Suuri syy siihen, että osa ihmisistä ei uskalla perustaa lapsiperhettä, on työ- ja perhe-elämän yhdistämisen haasteissa. Osasyy näihin haasteisiin on asenteissamme.
 Vaikka Kela kuinka tukisi valinnanvapautta vanhempainvapaissa, vauva jää helposti tekemättä, jos työnantaja kohottelee kulmiaan miehen väläytellessä ideaa koti-isyydestä. Vaatii aikamoista pokkaa kulkea vastavirtaan, jos kahvihuoneen naiset puhuvat siitä, ettei mies nyt osaa tuttipulloa pestä ja miehet taas siitä, että vauvaa hoitava isä on tossun alla. Enemmän tai vähemmän vitsillä jostain voi pulpahtaa yhä kommentti: “Ei olisi Suomi pysynyt sodissa itsenäisenä, jos miehet olisivat jääneet kotiin lapsia hoitamaan”.
 Hyväksyvä katseesi jää lapsesi ihon alle ja määrittää sen, miten hän katsoo itseään peilistä aikuisena.
 Mutta arvaa mitä, isä. Vauvaasi ei kiinnosta osaatko hiihtää kuin isoisoisäsi 40-luvulla. Taaperollesi on täysin yhdentekevää minkä merkkiset kurarukkaset olet pystynyt hänelle hankkimaan, jos sinä olet vieressä osoittamassa lehtikasan värejä.
 Hetki, jonka lapsesi sinusta muistaa on, kun istuit alas hänen tasolleen ja rakensitte legoista dinon.
 Te onnistutte tai ehkä epäonnistutte yhdessä ja nauratte itsellenne. Hyväksyvä katseesi jää lapsesi ihon alle ja määrittää sen, miten hän katsoo itseään peilistä aikuisena.
 Aikamoinen valta pienen ihmisen tulevaisuuteen.
 Mutta jos palaamme hetkeksi isoisäni hautajaisiin  ja yhteisölliseen tunteeseen.  Veteraanin iltahuuto  symboloi monelle hiljaista tietoa siitä, kuinka eräs isäsukupolvi joutui tekemään tekoja, joihin moni meistä ei pystyisi.
 Laulun sanat eivät kannusta toistamaan aiemman sukupolven poissaoloa. Ei suomalaista sankaria kuvaava hahmo laulanut:
 “Sotikaa” tai “Ihannoikaa kovuutta ja poissaoloa perheenne luota”.
 Vaan edelleen: “Hoivatkaa”.
 Kun luemme sodasta ja muista historian vaiheista kertovia isänpäivälahjojamme  ja koemme tarvetta sankaruuteen, on hyvä muistaa, että moni meistä voi olla lapsensa sankari olemalla läsnä. Nykyajan syyt vanhempien poissaoloon ovat erilaisia kuin ennen, mutta asenteillaan ja teoillaan jokainen voi vaikuttaa isien mahdollisuuksiin osallistua lapsensa elämään.
 Ehkä sodassa olleita miehiä kannatteli myös toive tulevaisuudesta, jossa isillä ja isäksi aikovilla olisi mahdollisuus valita?
 Susi Nousiainen
 Kirjoittaja on Jyväskylässä asuva kulttuuri- ja kasvatusalan sekatyöläinen, transmies sekä kahden lapsen isä, joka uskoo empatiaan ja dialogiin.
 Aiheesta voi keskustella 10.11. klo 18.00 asti.
 Lue myös
 Pekka Juntin kolumni: Jokaisen tulisi kasvattaa lapsi
 Tommi Kinnusen kolumni: Isän syli

Susi Nousiaisen kolumni: Me isät, jotka saamme olla läsnä lastemme elämässä, olemme etuoikeutettuja


Summary: Presidentti Moralesin tilanne vaikeutui viikonloppuna, kun osa poliiseista nousi kapinaan häntä vastaan

Bolivian presidentti  Evo Morales  joutui sunnuntaina taipumaan laajojen protestien edessä ja hän ilmoitti uusien presidentinvaalien järjestämisestä. Lisäksi Morales lupasi, että runsaasti arvostelua osakseen saanut vaalilautakunta korvataan uudella.
 Morales ilmoitti uusintavaaleista pian sen jälkeen, kun Amerikan valtioiden järjestö OAS oli julkaissut vaaleista kriittisen raportin.
 Uutistoimisto Reutersin mukaan opposition presidenttiehdokas  Carlos Mesa  sanoi, että Moralesin ei pitäisi asettua ehdolle uusissa vaaleissa. Protestijohtaja  Luis Fernando Camacho  sanoi OAS:n tarkastuksen paljastaneen vaalivilpin ja vaati Moralesin eroa.
 Moralesin tilanne vaikeutui viikonloppuna, kun osa poliiseista nousi kapinaan häntä vastaan. La Pazissa poliisit vetäytyivät pois keskustassa sijaitsevalta Plaza Murillolta, missä myös presidentin palatsi sijaitsee.
 Mielenosoittajat valtasivat tänään kaksi valtion omistamaa televisio- ja radioasemaa. Lisäksi protestoijat polttivat paikallishallinnon edustajien koteja. Moralesin mukaan myös hänen siskonsa koti poltettiin.
 OAS:n vaaliraportti vaati uusia vaaleja
 Morales valittiin jatkokaudelle kiistanalaisten vaalien ensimmäisellä kierroksella lokakuun puolivälin jälkeen. Vaalien ääntenlaskennassa hänen kannatuksensa kohosi epäilyttävästi kesken kaiken.
 Bolivian vaalivirkailijat julistivat Moralesin voittajaksi, mutta hänen vastaehdokkaansa, entinen presidentti Carlos Mesa ei ole tunnustanut tuloksia.
 Morales ilmoitti uusista vaaleista sen jälkeen, kun Amerikan valtioiden järjestö OAS julkaisi alustavan raportin, jossa vaadittiin lokakuun vaalituloksen mitätöimistä epäselvyyksien takia.
 Järjestö ilmoitti löytäneensä selviä merkkejä manipuloinnista, joten se ei voinut vahvistaa vaalitulosta.
 Bolivian presidentti Evo Morales heinäkuussa 2019. Alexei Druzhinin / Russian Presidential Press and Information Office / Tass / AOP
 Morales sanoi suostuvansa uusiin vaaleihin vähentääkseen jännitteitä.
 – Meillä kaikilla on velvollisuus rauhoittaa Bolivia, Morales sanoi Britannian yleisradioyhtiön  BBC:n mukaan .
 Evo Morales nousi presidentiksi vuonna 2006. Hän on ensimmäinen alkuperäiskansan edustaja Bolivian presidenttinä.
 Suomen Lähetysseura evakuoi väkensä
 Suomen Lähetysseura kertoi aiemmin päivällä evakuoivansa Boliviassa asuvan työntekijänsä ja kaksi muuta vapaaehtoista mahdollisimman pian.
 – Tilanne Boliviassa on äärimmäisen räjähdysherkkä, ja väkivaltaisuuksien riski on korkea. Siksi nyt on päätetty työntekijöiden evakuoinnista mahdollisimman pian. Kaksi työntekijöistä lentää Suomeen toivottavasti vielä tämän päivän aikana ja yksi heistä matkaa suunnitellusti Kolumbiaan Bogotaan, jossa hän voi jatkaa vapaaehtoisjaksoaan, sanoi Lähetysseuran toiminnanjohtaja  Rolf Steffansson .
 Lue myös:
 Bolivian levottomuudet: Osa poliisivoimista kääntyi presidenttiä vastaan  9.11.2019
 Kadut täyttyvät mielenosoittajista ympäri maailman – Leimahdukseen riittää nyt pieni asia, mutta taustalla piilee jotakin muuta  29.10.2019
 Evo Morales on julistettu Bolivian presidentinvaalien voittajaksi – useat Amerikan maat sekä EU vaativat toista kierrosta  25.10.2019
 Bolivian presidentinvaalien ääntenlaskun keskeyttäminen aiheuttaa mellakoita – pinteessä olleen Moralesin tilanne koheni hämmentävän aikalisän jälkeen  22.10.2019
 Morales johtaa ääntenlaskentaa Boliviassa – vaalit etenemässä toiselle kierrokselle  21.10.2019
 Sateet sammuttivat kaksi kuukautta raivonneen maastopalon Boliviassa  7.10.2019
 Järjestö: Jopa neljä miljoonaa hehtaaria metsää palanut Boliviassa  19.9.2019

Bolivian presidentti joutui taipumaan uusiin vaaleihin – Protestijohtaja vaatii Evo Moralesin eroa


Summary: Uudella aineella pyrittiin edistämään tasa-arvoa. Nyt sen pelätään romuttavan kädentaitoja entistäkin enemmän.

Teoria ja käytäntö eivät aina kohtaa koulumaailmassa. Lapsia ei saada opiskelemaan oppiainetta, joka heitä ei kiinnosta. Näin kävi, kun käsityön oppiaineeseen yhdistettiin sekä tekniikkaa että tekstiiliä.
 Kaksi vuotta sovellettu peruskoulun uuden opetussuunnitelman mukainen yhdistetyn käsityön opetus on olennaisesti  vähentänyt sekä tyttöjen että poikien kiinnostusta käsityöhön .
 Tyttöjen kiinnostuksen lisääminen teknologiaan ei ole toteutunut. Sen sijaan poikienkin kiinnostus teknologiaan on romahtanut. Yläkouluikäisten käsityön valinta valinnaisaineeksi on pudonnut kahdessa vuodessa lähes puoleen entisestä. Vielä enemmän on pudonnut kiinnostus tekstiilityöhön.
 Moni on tästä huolissaan. Huolestuneita on muun muassa käsityönopettajissa. Myös esimerkiksi Elinkeinoelämän keskusliitto ja jotkut vientiteollisuusyritykset pitävät teknisen työn opettelua koulusta alkaen tärkeänä.
 Ne näkevät, että teknisen työn opiskelun väheneminen peruskoulussa pahentaa entisestään teollisuuden osaajapulaa aloilla, jotka vaativat kädentaitoja tai kolmiulotteista matemaattista ajattelua. Nämä teknologia-alat ovat tärkeitä myös kansantalouden kannalta.
 Tekstiilityön opettaja Auli Sipola ei usko, että seiskaluokan oppilaille ehtisi uuden opetussuunnitelman mukaisessa opetuksessa muodostua käsitys omista käsityötaidoista. Kuvassa oikealla Aarne Malmivaara ja vasemmalla Minea Salonen. Risto Degerman / Yle
 Tutkimus vahvistaa käsityön kiinnostavuuden romahduksen
 Helsingin yliopiston yliopistonlehtoreiden  Antti Hilmolan  ja  Manne Kallion  tekemän  kyselytutkimuksen  mukaan 8. - 9. luokkien oppilaiden käsityön valinnat vähentyivät 43 prosenttia vuodesta 2017 vuoteen 2019. Kyselyyn vastasi lähes joka viides eli runsaat kaksisataa käsityönopettajaa eri puolilta Suomea.
 Pelkän teknisen työn ja puhtaan tekstiilityön opetuksen vähennys on vielä rajumpi. Kahdessa vuodessa teknisen työn valinnat vähenivät 59 prosenttia ja tekstiilityön valinnat vielä enemmän 70 prosenttia.
 Kyselyyn vastanneista opettajista yli puolet pitää romahduksen syynä opetussuunnitelmaan ja tuntijakoon tehtyjä muutoksia.
 Muutos on opettajien mukaan johtanut opetuksen pinnallistumiseen seiskaluokalla, mikä taas heijastuu käsityövalintojen laskuun 8. ja 9. luokilla.
 Kun poikien on pakko opiskella tekstiilityötä ja tyttöjen teknistä työtä, kummankin vapaaehtoiset valinnat 7. luokan jälkeen ovat romahtaneet.
 Opettajien mukaan on tavallista, että yhteisen käsityön ja tekstiilityön valinnaisia ryhmiä ei synny ollenkaan. Myös ennen uutta opetussuunnitelmaa suositut teknisen työn ryhmät ovat vähentyneet olennaisesti. Vastanneiden opettajien mukaan opetuksessa ei enää päästä kunnolla kiinni aiheeseen, eivätkä oppilaat koe ainetta kiinnostavaksi.
 Tasa-arvotavoite saada tytöt opiskelemaan teknologiaa ei toteutunut Peruskoulu-uudistuksessa 1970-luvulla suomalaiseen koulujärjestelmään kehitettiin tekstiilityö ja tekninen työ. Puhekielessä puhuttiin pitkään tyttöjen käsityöstä ja poikien käsityöstä. Tasa-arvoajattelun edistyessä koettiin ongelmaksi, että käsityö oli niin voimakkaasti sukupuolittunutta. Koulutuksen suunnittelijat halusivat saada molemmat sukupuolet tekemään teknistä käsityötä ja tekstiilityötä. Tekninen työ ja tekstiilityö ovat virallisesti muodostaneet yhteisen kokonaisuuden vuodesta 1994, yhteisen oppiaineen vuodesta 1998 ja vuonna 2017 yläkoulussa käyttöön otetussa uudessa opetussuunnitelmassa määriteltiin käsityön työtavoiksi tekninen työ ja tekstiilityö. Teknisen työn ja tekstiilityön tuntimäärät yläkoulussa putosivat kolmannekseen aiemmasta. Käytännössä kouluissa opetetaan 7. luokalla yhteistä käsityötä, mutta 8. ja 9. luokalla koulusta ja kaupungista riippuen tekstiili- tai teknisen työn voi valita usein myös erikseen. Yleensä teknisellä työllä ja tekstiilityöllä on edelleen omat opettajansa. Muutoksista huolimatta tyttöjen kiinnostuksen lisääminen teknologiaan ei ole toteutunut.
 Nykyään Tampereen yliopistolla tekniikan pedagogiikan yliopistonlehtorina työskentelevä  Sonja Niiranen  selvitti  väitöskirjassaan  vuonna 2016, miten tyttöjen mahdollisuuksia ja kiinnostusta teknisten ja teknologisten aiheiden opiskeluun voitaisiin lisätä perusopetuksessa. Lisäksi hän selvitti, mitkä tekijät vaikuttavat naisten hakeutumiseen teknologia-aloille.
 Vaikka nykyinen monimateriaalinen käsityö tarjoaa kaikille oppilaille yhtäläiset mahdollisuudet opiskeluun, hänen mukaansa sekään eri riitä. Käsityön opetusta tulisi kehittää niin, että erityisesti tytöt voisivat huomata nykyistä paremmin teknologian merkityksen niin arki- kuin myöhemmin työelämässä, sanoo Niiranen.
 Niirasen mukaan tytöt pitävät keskimäärin enemmän käytännöllisten tuotteiden tekemisestä ja ovat poikia kiinnostuneempia opiskelemaan ympäristöön ja luonnonsuojeluun liittyviä aiheita. Pojat taas haluavat ratkaista ongelmia ja kokeilla erilaisia asioita. He myös pitävät tyttöjä enemmän elektroniikkatöiden tekemisestä.
 Niirasen mukaan erityisesti tekniseen työhön sitoutuvalla teknologiakasvatuksella voidaan ohjata oppilaita kehittämään teknisiin ja teknologisiin aiheisiin liittyviä käytännön tekemisen ja innovoinnin taitoja.
 Tarkoituksena oli tasa-arvo
 Suomessa on  ollut pitkä perinne siitä , että teknistä työtä ovat opiskelleet etupäässä pojat ja tekstiilityötä tytöt.
 Opetushallituksen mukaan yhteisen käsityön avulla on haluttu antaa tytöille ja pojille samat mahdollisuudet opiskella molempia käsityötä.
 Opetushallituksen opetusneuvos  Marjaana Manninen  korostaa, että aikaa sopeutumiseen on ollut. Loiva laskeutuminen yhteiseen käsityöhön on ollut käynnissä parikymmentä vuotta.
 Opetushallitus uskoo uuden opetussuunnitelman mukaisen käsityön toimivan hyvin, kunhan opettajat vain oppivat tekemään yhteistyötä ja sisäistävät uuden opetussuunnitelman ajatukset.
 – Nyt pitää keskustella, miten päästään uudenlaiseen tapaan opettaa käsityötä. Oppitunnit riittävät varmasti kunhan opettajat tekevät yhteistyötä. Tässä kaikki ovat voittajia, sanoo Manninen.
 Opettajien koulutuksessa on puutteita
 Vastavalmistuneet käsityönopettajat kokevat, että heillä on huomattavasti huonommat valmiudet teknisen työn opettamiseen kuin tekstiilityön opettamiseen. Tämä selviää  valmistuneille käsityönopettajille tehdyn kyselyn perusteella  (Tekninen opettaja 3/2019 sivut 30–31, näköislehden sivut 34–35).
 Turun yliopiston opettajankoulutuslaitoksella Raumalla teknisen työn opettajakoulutus on tällä vuosikymmenellä korvattu käsityönopettajan koulutuksella, jossa teknisen työn osuus on murto-osa siitä, mitä se oli vielä 2000-luvun alussa. Rauma oli pitkään ainoa teknisen työn opettajia kouluttanut oppilaitos, kun tekstiilityön opettajaksi on voinut opiskella kahdessa muussa yliopistossa.
 Teknisen työn opettajien tieteenala käsityökasvatus lakkautettiin ilman keskustelua 2013 ja jäljelle jäi vain tekstiilityön opettajien tieteenala käsityötiede, johon tekninen työ liitettiin.
 Eläkkeellä oleva Rauman yksikön teknisen työn lehtori  Esa Yli-Piipari  näkee ennen kaikkea Rauman yksikön johdon määrätietoisen toiminnan johtaneen teknisen työn ajautumiseen sivuraiteelle.
 Opetushallituksessa eli aikaisemmassa Kouluhallituksessa ei ole ollut yhtään teknisen työn hallitsevaa asiantuntijaa sitten vuoden 1992.
 Käsityön professorien joukossa alan kolmessa oppilaitoksessa ei ole ollut yhtään teknisen työn taustaa omaavaahenkilöä sitten vuoden 2001. Myös Rauman yksikön johdosta puuttuu kokonaan teknisen työn tausta.
 Teknisen työn opettaja Jyrki Kukkosen mukaan opettajankoulutuksessa teknisen työn viestitään olevan auringonlaskun ala.  Kuvassa vasemmalta Eeveli Ahonen, Kaapo Hyttinen, Daniell Apell ja Kaapo Järvirinne. Risto Degerman/ Yle
 Rauman yksikön käsityökoulutusta alettiin muuttaa vuonna 2010 tekstiilityöpainotteisemmaksi. Muutosprosessin aikana Rauman yksikön johtaja  Jaana Lepistö  linjasi 2012 Länsi-Suomi-lehdessä, että yksikön tieteellisen tutkimustyön ohjaajien ei aineenopettajakoulutuksessa tarvitse tietää teknisen työn ja tekstiilityön sisällöstä.
 Lepistö ja käsityökasvatuksen professori  Eila Lindfors  antoivat Ylelle tätä juttua varten kommentit yhteisessä sähköpostissaan.
 – Emme voi yhtyä näkemykseen, että aiempien teknisen työn sisältöjen materiaaliteknologioiden osaamista olisi ajettu alas Rauman kampuksella.
 Johdon lisäksi Raumalla opiskelevien tai opettavien joukosta ei löytynyt ketään, joka olisi halunnut kertoa Ylelle kokemuksiaan opetuksen laadusta.
 Raumalla opiskeleville ja sieltä valmistuneille käsityönopettajille  viime vuonna tehdyn kyselyn mukaan  kuitenkin yli 90 prosenttia vastaajista koki, että ei saa riittäviä valmiuksia käsityön kaikkien sisältöjen opettamiseen opinnoista ilman kurssien ulkopuolella tapahtuvaa omatoimista työskentelyä.
 Opetushallituksen opetusneuvos Marjaana Mannisen käsityksen mukaan Raumalta valmistuvalla käsityön opettajalla on molempien alojen pätevyys, vaikka lopputyö ja syventävät opinnot käsittelisivät pelkästään tekstiilityötä.
 Tekninen työ on Mannisen mukaan vain työtapa, ei erillinen aine. Sekä teknisen että tekstiilityön työtapoja käytetään opetuksessa.
 – Jos käsityönopettaja osaa molemmat työtavat, se on myös kustannustehokkaampaa, sanoo Manninen.
 Kaksi teknisen työn opettajaa nosti ongelman esiin
 Teknisen työn ammattilaiset  Okko Ojanen  ja  Janne Rastas  ovat aiemmin julkisuudessa nostaneet esille teknisen työn ja teknologisen osaamisen ahdingon koulutuksessa ja tarjonneet ratkaisuehdotuksia tilanteeseen.
 Ojanen työskentelee Ulvilassa teknisen työn- ja luokanopettajana ja Rastas teknisen työn lehtorina Paimiossa.
 – Teknisen työn yhteiskunnallisia merkityksiä ei ole huomioitu perusopetusta kehitettäessä. On unohdettu esimerkiksi innostaminen tekniikan aloille ja syrjäytymisen ehkäisy, sanoo Rastas.
 Tekninen työ ehkäisee syrjäytymistä Koulupudokkaiden määrä on kasvanut yli 50 prosenttia vuonna 2017 saakka käytössä olleen opetussuunnitelman aikana. Teknisten aineiden opettajien yhdistyksen (TAO) mielestä tässä suhteessa on meneillään kansallinen kriisitilanne. Oulussa viime vuosikymmenellä kehitetyn mallin avulla  on kyetty ehkäisemään koulutuksellista syrjäytymistä teknisen työn avulla. Tekninen työ on usein ainoa aine, joka syrjäytymisvaarassa olevia oppilaita kiinnostaa. Oulun mallissa tällaisille oppilaille on kaikkia aineita opetettu konkreettisen tekemisen ja teknisen työn avulla. Tulokset ovat olleet erittäin hyvät, eli kohderyhmässä ei ole ollut pudokkaita viime vuosina. Tutkimukset osoittavat syrjäytymisuhan alla olevien lasten ja nuorten hyötyvän merkittävästi teknisestä työstä.
 Ojasen mukaan teknistä työtä ei ole missään vaiheessa tarkasteltu siitä näkökulmasta, että sen pitäisi tuottaa sellaista osaamista, josta on hyötyä sekä elinkeinoelämälle että yksilön työllistymiselle.
 Heidän mielestään parhaiten tasa-arvoa edistäisi molempien aineiden, tekstiilityön sekä teknisen työn ja teknologian opettaminen omina erillisinä aineina sekä tytöille että pojille.
 Opettajien ja opetuksen suunnittelijoiden todellisuudet kaukana toisistaan
 Kaikissa kunnissa tai kouluissa ei ole täysin siirrytty yhdistettyyn käsityöhön. Niissä käsityö ei näyttäisi valinnaisena aineena pudonneen samalla tavalla kuin maassa keskimäärin.
 Kunnilla on edelleen mahdollisuus vaikuttaa käsityön tuntimäärään. Muun muassa Oulussa yhteiselle käsityölle on annettu yksi ylimääräinen viikkotunti. Näin on esimerkiksi Pohjankartanon koulussa Oulussa. Silti sielläkin kiinnostus käsityöhön laski selvästi viime vuonna.
 Alisa Korpela pitää nimenomaan tekstiilityöstä ja aikoo todennäköisesti valita sen valinnaisaineeksi kahdeksannelle luokalle. Pohjankartanon koulussa monia tyttöjä kiinnostaa enemmän tekstiilityö ja poikia tekninen työ, vaikka sukupuolirajona on käsityön opetuksessa onnistuttu ylittämään. Risto Degerman/ Yle
 Seitsemännellä luokallaPohjankartanon koulussa oppilaille opetetaan erikseen tekstiili- ja teknistä työtä, vaikka oppiaine kulkee käsityön nimellä. Opettajat ovat erikseen. 7. luokan keväällä oppilaat tekevät yhteistä monimateriaalista työtä. Tähän on päädytty, koska opettajien mielestä perusasiat täytyy opetella ensin ennen kuin voi lähteä soveltamaan.
 8. ja 9. luokalla oppilas voi valita yhteistä käsityötä, teknistä työtä tai tekstiilityötä.
 Pohjankartanossa teknistä työtä opettaa  Jyrki Kukkonen  ja tekstiilityötä  Auli Sipola . Hyvästä keskinäisestä yhteistyöstä huolimatta kumpikaan heistä ei pidä nykyistä kehitystä hyvänä, koska nyt ehditään raapaista vain pintaa sekä tekstiilityössä että teknisessä työssä.
 Teknisen työn opettaja Kukkonen sanoo kuitenkin, että hän ei olisi kovin huolissaan teknisen työn suhteen, jos asiat olisi järjestetty koko Suomessa kuten Pohjankartanossa. Mutta nykytilanteessa Kukkosen mukaan syytä huoleen on.
 Molemmat opettajat pelkäävät uuden opetussuunnitelman näkyvän aika pian ammattikouluissa ja työmarkkinoilla siinä, että oppilaat eivät hakeudu käsityöosaamista vaativille aloille tai eivät pärjää niillä.
 Hilla Tunturi (keskellä) pitää molemmista käsitöistä, mutta enemmän kuitenkin tekstiilityöstä, koska kokee sen luovempana alana kuin teknisen työn. Kuvassa vasemmalta Minea Salonen, Auli Sipola ja Hilla Tunturi. Risto Degerman / Yle
 Myöskään Oulun Oulunsalon Pitkäkankaan koulun tekstiilityön opettaja  Tarja Teivonen  ei pidä uudistusta hyvänä. Siellä missä opetussuunnitelmia ja koulutuspolkuja laaditaan, ei Teivosen mukaan ymmärretä todellisuutta.
 – Opetussuunnitelmassa ei oikeasti sanota mitä pitäisi opettaa, vaan se on vain sellaista ympäripyöreää sanahelinää, sanoo Teivonen.
 Opetushallituksen Mannisen mukaan oppilaille ei ole tarkoitus perusopetuksessa antaa kokonaiskuvaa kummastakaan käsityöalasta.
 – Opetuksen suunnittelu ei lähde sisällöistä, vaan yleisistä tavoitteista. Ei kuitenkaan pidä oppia vain jotain työtapaa, vaan tavoitteet ovat laaja-alaisia.
 Opetushallituksen mukaan on kuitenkin liian aikaista arvioida uudistuksen onnistumista, koska yhtäkään koko uuden opetussuunnitelman läpäissyttä ikäluokkaa ei vielä ole.
 Uusi oppiaine tekninen työ ja teknologia ? Teknisten alojen opettajat (TAO) ovat esittäneet teknisen työn irrottamista käsityöstä  kokonaan omaksi oppiaineeksi nimeltä tekninen työ ja teknologia. Uuden oppiaineen tavoitteena olisi kehittää oppilaan teknis-loogista ajattelua ja osaamista sekä luoda pohjaa teknologiselle yleissivistykselle. Tekstiilityö jäisi omaksi oppiaineekseen. Opetushallitus ei tyrmää ajatusta, mutta tässä vaiheessa ei vielä haluta arvioida monimateriaalisen käsityön onnistumista tai epäonnistumista yhteisenä oppiaineena. Opetushallitus voi reagoida asiaan vasta aikaisintaan vuoden 2020 aikana, kun opetussuunnitelmauudistus on mennyt koko yläasteen läpi.
 Oulun alueen teknisen työn opettajien yhdistyksen mielestä teknisen työn opetuksen taso on heikentynyt vuosia.  Yhdistyksen kannanoton mukaan  uuden opetussuunnitelman myötä teknisen työn opetuksen taso on romahtanut pohjalukemiin.
 Yksi yhdistyksen kannanoton allekirjoittajista on Oulun yliopistossa teknisen työn ja teknologiakasvatuksen kanssa työskentelevä  Jaakko Nykänen.
 Hän pelkää uudistuksen vähentävän teollisuuden kipeästi kaipaamia tulevaisuuden keksijöitä. Kun teknisen työn opetusta karsitaan, nuoret oppivat vain teknologisten laitteiden käyttöä, mutta eivät niiden toimintaperiaatteita tai valmistusprosesseja
 – Digitaalisuutta korostetaan opetuksessa liikaa ja väärällä tavalla, sanoo Nykänen.
 Elinkeinoelämä on huolissaan viennistä, kasvusta ja mopopojista
 Elinkeinoelämän keskusliitto ja Suomen Yrittäjät pelkäävät kehityksen vaikeuttavan sekä vientiä että kasvua.
 EK:ssa katsotaan, että uudessa opetussuunnitelmassa on teknisen työn vähentämisessä saattanut tapahtua virhe.
 Suomen Yrittäjien mukaan nuorella on oltava riittävät kädentaidot jatko-opintoihin jo ennen ammatillisen koulutuksen työelämässä oppimisen jaksoja. Tämä edellyttää erityisesti tekemällä oppimisen lisäämistä koulussa.

Pohjankartanon koulun oppilas Aarne Malmivaara pitää käsityöstä, koska se poikkeaa kaikesta muusta kouluopetuksesta. Tekninen työ on hänestä hauskempaa kuin tekstiilityö. Hän arvioi sen johtuvan siitä, että hän ymmärtää siitä enemmän. Risto Degerman / Yle
 Metsäkoneita valmistavan Ponssen hallituksen puheenjohtaja  Juha Vidgrén  on huolissaan kädentaitojen katoamisesta, kun teknisen työn opetus vähenee. Kyse on Vidgrénin mukaan Suomen viennille tärkeästä kilpailutekijästä, jota ei missään nimessä kannattaisi antaa pois.
 Ponssen alihankkijoiden on jo nyt haettava osaavaa työvoimaa ulkomailta. Vidgrénin mielestä olisi parempi työllistää suomalaisia.
 – Tekninen työ on yksi suurimpia asioita mopopoika-aineksen työllistymisen kannalta, sanoo Vidgrén.
 Myös Meyerin telakka Turussa on huolissaan teknisen työn tilanteesta ja siihen liittyvästä osaamisen tason laskusta.
 Meyer Turun viestintäpäällikkö  Tapani Mylly  kertoo, että Turun telakalla tarvitaan teknisen työn antamaa osaamispohjaa sekä tuotannossa että suunnittelussa.
 – On selvä vaara, että kasvu vaikeutuu ja hidastuu tämän takia. On vaikea saada nuoret kiinnostumaan teknologia-alasta ilman teknisen työn opiskelua yläkoulussa.
 Keskustele aiheesta kello 22.00 saakka.

Teknisen työn ja tekstiilityön yhdistäminen ei lisännyt tasa-arvoa – sen sijaan se voi pahentaa ongelmaa, jota vientiteollisuus jo nyt pelkää


Summary: Ira Vihreälehto etsi vuosien ajan tietoja isoisästään. Hänen tarinassaan on monia uskomattomia sattumia, jotka lopulta johtivat siihen, että tänä isänpäivänä hän voi viedä hautausmaalle kynttilän isoisänsä muistolle.

– Minun on edelleen vaikea uskoa sitä, sanoo ääni väristen tamperelainen  Ira Vihreälehto .
 Hän  etsi viisi vuotta  isoisänsä, entisen neuvostoliittolaisen sotavangin jälkiä. Ja lopulta löysi ne.
 – Hänen nimensä oli  Ivan Anashkin . Hän oli syntynyt vuonna 1923 ja asui Petroskoissa. Hän joutui vangiksi jatkosodan aikana syksyllä 1941. Hänet lähetettiin töihin Otavan koulutilalle Mikkelin lähelle. Siellä hän tutustui vuonna 1943 isoäitiini Lempiin.
 Kielletty rakkaus
 Paikallisten asukkaiden ja neuvostovankien suhteista seurasi ikävyyksiä. Laki kielsi ne. Siksi Ivan ja Lempi tapailivat salaa. Keväällä 1944 karjalaissyntyinen entinen neuvostosotilas joutui uudelleen rintamalle, tällä kertaa Suomen armeijan heimopataljoonan riveissä. 18. kesäkuuta Ivan katosi. Rakastavaiset eivät enää koskaan tavanneet toisiaan.
 Lempi keittäjänä Otavan koululla Ira Vihreälehdon kotialbumi.
 – Isoäiti synnytti juhannuksena isäni  Juhanin . Sen jälkeen hän joutui piilottelemaan viranomaisilta pari vuotta, jottei joutuisi selittämään, mistä lapsi oli tullut. Tilanne rauhoittui vasta vuonna 1946, kun hän meni naimisiin suomalaisen miehen kanssa.
 Juhanille selvisi vasta isoäidin kuoltua vuonna 1968 perunkirjoituksesta, että hän oli sotavangin poika. Lempi ei eläessään puhunut koskaan asiasta, mutta säilytti joitakin valokuvia. Yhdessä niistä oli kolme miestä. Alareunasta oli repäisty pala ikään kuin olisi haluttu hävittää nimikirjoitus.
 – Arvelen, että yksi näistä kolmesta miehestä on isoisäni, sanoo Ira Vihreälehto.
 Pitkä etsintä
 Ira otti tehtäväkseen löytää keinolla millä hyvänsä tietoja isoisästään ja tämän sukulaisista.
 – Tein sen ennen kaikkea isäni vuoksi. Hän murehti sitä, ettei tiennyt, kuka oli hänen oikea isänsä.
 Ivan Anashkin альбом семьи Анашкиных / Ira Vihreälehdon kotialbumi.
 Etsinnät kestivät useamman vuoden. Ira tutki eri vaihtoehtoja, pari kertaa osui harhaan, kunnes palasi valokuvaan kolmesta miehestä. Hänelle vinkattiin, että oikeanpuolisen miehen ruumiinrakenne ja kasvojen muoto muistuttivat Juhania.
 – Sain selville, että miehen nimi oli Ivan. Sympaattinen ja miellyttävä. Kerrottiin, että hänellä oli hyvä maine, ja ajattelin, että jos isoäiti on rakastunut johonkuhun, niin nimenomaan tällaiseen ihmiseen.
 Jäljellä oli vaikein osa etsintää – löytää Anashkinin sukulaisia ja tehdä DNA-testi. Etsintä kesti pitkään, mutta sitten tapahtui ihme.
 Kohtalo vai pelkkä sattuma?
 Suomessa asuva  Maria Gurina  matkusti Petroskoihin tapaamaan äitiään ja näki sattumalta  Karjalan television suomenkielisen lähetyksen , jossa Ira Vihreälehto kertoi isoisänsä etsinnästä.
 – En edes pidä televisionkatselusta, mutta silloin päätin katsoa, koska siellä puhuttiin suomea. Ja yhtäkkiä tällainen tarina. Ajattelin heti, että minun täytyy auttaa tätä naista, muistelee Maria.
 – Otin häneen yhteyttä, ja sovimme, että yritän saada tietoa Anashkinista venäläisen sosiaalisen median kautta. Ei kulunut kuin muutama päivä, kun Ivanin sukulaiset löytyivät.
 Kävi ilmi, että Ivanin nuorempi veli, 88-vuotias  Nikolai Anashkin  oli vielä elossa. Nikolain sukulaiset vastasivat ja ehtivät ottaa häneltä DNA-testin ennen hänen kuolemaansa.
 – Se on hämmentävää, sanoo Maria Gurina.
 – Hänen vaimonsa oli kuollut kolme vuotta aikaisemmin, ja hän kuoli samana päivänä. Tuntuu kuin Nikolai olisi pysytellyt hengissä viimeiset vuotensa vain, jotta ehtisi vahvistaa sukulaisuuden ennen poismenoaan.
 – Niin, tulokset auttoivat minua kokoamaan palapelin, sanoo Ira.
 – Löysimme isoisän.
 Rakkaus ei jättänyt rauhaan
 Ivan Anashkinin viimeisistä vuosista ei ole paljonkaan tietoa. Joutuiko hän leirille vai välttikö rangaistuksen, joka odotti monia neuvostoliittolaisia sotavankeja? Tiedossa on ainoastaan, että sukulaisten hämmästykseksi hän asettui asumaan aivan Suomen rajan tuntumaan. Ehkä hän toivoi, että raja aukeaisi ja hän näkisi uudelleen oman Lempinsä.
 Vähän myöhemmin hän meni naimisiin paikallisen suomalaistytön kanssa, ja heille syntyi Ira-tytär (Irina). Taaskin ihmeellinen sattuma! Ikävä kyllä Ivanilla ei kuitenkaan ollut onnea elämässään. Sodanjälkeiset vuodet olivat rankkoja, eivätkä kaikki kyenneet keventämään omaa henkistä taakkaansa. Ivan käytti runsaasti alkoholia ja kuoli 1960-luvulla umpisuolentulehdukseen.
 Ira sanoo, että tutustuisi mielellään venäläisiin sukulaisiinsa, tätiin ja serkkuun. Toistaiseksi he ovat kirjoitelleet toisilleen internetin kautta ja suunnitelleet tapaavansa ja menevänsä yhdessä Ivanin haudalle.
 Suomessa on muutama sata neuvostoliittolaisten sotavankien lasta
 Ira Vihreälehto arvelee, että Suomessa on kolmisensataa neuvostoliittolaisten sotavankien jälkeläistä. Hän on avannut heitä varten  sivun Facebookissa .
 – Se on eräänlainen tukisivu, koska asiasta vaiettiin pitkään ja neuvostoliittolaisten sotavankien lapset pyrkivät salaamaan syntyperänsä, koska se oli häpeällistä. Toivon, että tämäkin sivu sota-ajan historiassamme tullaan lopultakin valaisemaan täysin. Hallitsijat taistelivat, mutta tavalliset ihmiset, sellaiset kuten Ivan ja Lempi, tulivat hyvin toimeen ja rakastuivat toisiinsa. Tällaisesta täytyisi kirjoittaa, kun puhutaan sodasta.
 Unohtumaton isänpäivä
 Sunnuntai vuonna 2019 on erityinen päivä Ira Vihreälehdon ja Juhani Kautiaiselle. He menevät ensimmäistä kertaa hautausmaalle viemään kynttilän Ivan Anashkinin muistolle. Oman isän ja isoisän, jota he niin kauan etsivät.
 – Olen erityisen iloinen isäni puolesta. Näen, miten tärkeää tämä on hänelle. Tiedämme nyt, keitä olemme ja missä ovat juuremme.
 Novosti Ylen venäjänkielisestä jutusta Внучка советского военнопленного нашла своего дедушку kääntänyt Heidi Zidan.
 Lue myös:
 Sotavanki-isoisää etsimässä: "Ei löydykään mitä toivoo, vaan mitä pelkää"

Neuvostoliittolaisen sotavangin pojantytär löysi isoisänsä


Summary: Nick Victorzon teki kovassa paineessa gourmetruokaa Michelin-tähtiä saaneiden ravintoloiden keittiöissä, mutta halusi lopulta jotain aivan muuta.

Tammisaaressa on toripäivä.  Nick Victorzon  ostaa punasipulia ja purjoa sekä juttelee kalakauppiaan kanssa seuraavan viikon hauki- ja silakkanäkymistä.
 Näin hänen ravintolansa, tarkemmin gourmetpizzeriansa toimii: kaikki raaka-aineet hankitaan lähiseudulta, paitsi kahvi, oliiviöljy ja viinit.
 Torin kulman takana, kapealla kujalla puutalojen välissä lymyilevässä, vuonna 1911 rakennetussa kivitalossa oli alun perin lihakauppa. Viimeksi siinä on toiminut hammaslääkäriasema ja nyt Victorzonin ravintola.
 Edellisenä iltana valmiiksi kohoamaan jätetyt, eri karkeuksiin jauhetuista vehnä- ja spelttijauhoista leivotut taikinapullat lepäävät vieri vieressä muovilaatikossa.
 Pohja on Victorzonin mielestä pizzan tärkein osa.
 – Se on kuin leipä. Kun leipä on todella hyvää, päällisiä ei tarvitse välttämättä ollenkaan, hän vertaa.
 Esimerkiksi kasviksien siivuttaminen vie paljon aikaa ennen ravintolan avaamista.  Ronnie Holmberg / Yle
 Pizzerian avokeittiössä alkavat torikäynnin jälkeen päivän muut valmistelutyöt.
 Tomaattikastike syntyy kaltatuista eli kevyesti keitetyistä ja kuorituista tomaateista käsin puristellen. Punasipuli silppuuntuu verkkaiseen tahtiin, mutta jälki on tarkkaa: joka ikinen pala on täsmälleen samankokoinen.
 Mutta miksi Euroopan Michelin-palkittujen ravintoloiden keittiöitä kolunnut kokki vääntää nyt pizzaa suomalaisessa pikkukaupungissa?
 – Miksi ei, Victorzon nauraa.
 Kaikki sai alkunsa – mistäpä muualtakaan kuin Tammisaaresta.
 Tiskarista Hans Välimäen oppipojaksi
 Pizzerian keittiön seinällä on valokuva, jossa on kolme naista. Äiti, äidin täti ja isoäiti ovat ruotsinkielisen pikkukaupungin pojan ruuanlaittoidoleita.
 – He ovat aina tehneet ruokaa rakkaudella, hyvistä raaka-aineista. Miten herkullista vaikkapa makaronilaatikko voikaan olla, kun sen tekee kunnolla, Nick Victorzon kehuu.
 Nick Victorzon ihailee sukunsa naisten eli äitinsä tädin, äitinsä ja isoäitinsä ruuanlaittotaitoja.  Ronnie Holmberg / Yle
 Ensimmäiset työtuntinsa ammattikeittiössä Nick teki lukioikäisenä tiskarina ja keittiöapulaisena Tammisaaren Höijers-ravintolassa.
 Samoihin aikoihin hän kävi isänsä kanssa laskettelumatkoilla Alpeilla ja näki erilaisen, kiehtovan elämäntavan: bistrojen työntekijät laskivat päivät mäkeä ja tekivät illat töitä.
 Ruoka vei kielen mennessään ja tunnelma oli lämmin ja välitön.
 Lukion jälkeen Victorzon hakeutui ravintolakoulu Perhoon Helsinkiin ja sieltä töihin Hans Välimäen pyörittämään Chéz Dominiqueen, joka sai ensimmäisen Michelin-tähtensä vuonna 2001.
 Englannin Michelin-keittiöissä tehtiin tauotta jopa 15-tuntisia työpäiviä. Ranskassa työtahti oli hiukan kevyempi.  Ronnie Holmberg / Yle
 – Se oli alkusysäys uralleni, siellä opin miten äärettömän hyvää ja hyvännäköistä ruoka voi olla. Muistan edelleen kaikki tyypit sieltä ja laadun, jota vaalittiin herkeämättä.
 Kunnianhimo ajoi kuitenkin Victorzonia eteenpäin.
 – Mitä enemmän haluaa oppia, sitä paremmissa paikoissa pitää tehdä töitä.
 Legendaarinen Arpège
 Nuoren tammisaarelaiskokin matka jatkui Helsingistä Ruotsin ja Englannin kautta Michelinin kotimaahan Ranskaan. Ruotsissa Victorzon ei viihtynyt, vaikka työkavereistaan pitikin kovasti.
 – Ihmiset olivat todella mukavia, mutta tajusin nopeasti, että en halua asua siellä. Minä olen suomalainen ja he ovat ruotsalaisia, ei meillä ole mitään muuta yhteistä kuin kieli, suomenruotsalainen Victorzon muistelee.
 Nick Victorzon laski leikkiä pizzerian perustamisesta veljensä Peikin kanssa jo Michelin-vuosinaan. Nyt veljekset työskentelevät yhdessä.  Ronnie Holmberg / Yle
 Pariisilaisessa kolmen tähden Arpègessa työskenteleminen oli unelmien täyttymys. Lähinnä kasvisruokaa tarjoava ravintola on onnistunut säilyttämään kaikki tähtensä jo yli 20 vuoden ajan.
 Siellä Victorzon innostui kasvisruuasta, vaikka itse sekasyöjä onkin.
 – Arpègessa tuli syötyä tosi paljon kokkimössöä, eli riisiä ja satunnaisia kasviksia suoraan kattilasta. Se oli herkullista!
 Hän muistaa vitsailleensa jo Michelin-aikoinaan etenkin veljensä Peikin kanssa pizzerian perustamisesta.
 – Pizzakin on loppujen lopuksi aika kasvisvoittoista ruokaa.
 Alpeilta Kamppiin ja takaisin
 Pariisissa vietetyn vuoden jälkeen se iski jälleen: mitä seuraavaksi? Työskentely pariisilaisessa kolmen Michelin-tähden ravintolassa on liki kaikki, mitä kokki voi saavuttaa.
 Nick Victorzonia pyydettiin keittiömestariksi tuolloin jo kahden Michelin-tähden Chéz Dominiqueen Helsinkiin.
 Kiitos ei. La Graven alppikylä ja lumilautailu menivät keittiömestarin paikan edelle.  Ronnie Holmberg / Yle
 Tällä kertaa hän seurasi vapauden kaipuutaan ja lähti lempipaikkaansa La Graveen.
 Ranskan Alpeilla lähellä Italian rajaa sijaitseva keskiaikainen pikkukylä ei ole mikään bilekeskittymä, vaan taitavien vapaalaskijoiden mekka. La Gravessa on yksi ainoa hiihtohissi eikä yhtään hoidettua rinnettä.
 – Rakastan sitä paikkaa ja tunnen varmaan puolet kylän asukkaista.
 Lähteminen on aina ollut Victorzonille helppoa, niin nytkin.
 – Huippuravintoloihin on tulijoita loputtomasti, joten kukaan ei minun perään itke.
 Päivät mäessä ja illat töissä kului neljä talvea. Muun ajan vuodesta Victorzon asui Helsingissä.
 – Tajusin, että haluan asua landella, kun vuorottelin Alppien ja Kampin välillä.
 Unelmien talo kotikulmilla söi unelmamatkarahat
 Nick Victorzon ehti säästää vaimonsa Sarahin kanssa aimosumman rahaa tarkoituksenaan matkustaa pitkin Kiinaa, Indonesiaa ja Intiaa kuukausien ajan.
 Matkasuunnitelma oli jo pitkällä, kun kohtalo puuttui peliin. Tammisaaren saaristosta, korkean mäen päältä löytyi pariskunnan unelmien talo: satavuotias hirsikaunotar.
 Näin ympyrä sulkeutui ja Victorzon päätyi takaisin kotikulmilleen.
 – Jos en olisi koskaan käynyt ulkomailla ja hakenut sieltä perspektiiviä, tuskin olisin koskaan palannut tänne, juurilleni.
 Ravintolatilassa on toiminut lihakauppa jo vuonna 1911. Lattia on tiettävästi alkuperäinen.  Ronnie Holmberg / Yle
 Keittiö ilman mausteita ja roska-astioita
 Tomaattikastike on valmis, kasvikset pilkottu, juusto raastettu ja uuni lämmin. On aika paistaa päivän ensimmäinen pizza.
 Victorzon leipoo taikinapallosta tasaisen pyöreän, litteän pizzapohjan ja levittää sille tomaattikastikkeen täytteineen, tällä kertaa homejuustoa, punasipulia ja kurpitsaa.
 Pizzeria käyttää vain lähituotettuja raaka-aineita. Homejuusto on valmistettu Tenholan kylässä. Ronnie Holmberg / Yle
 Kotikeittiöistä tuttua, perinteistä pizzamaustetta tämän leipomuksen päälle ei kuitenkaan tule. Itse asiassa koko pizzeriassa ei ole muita mausteita kuin suolaa. Ruuan oma maku riittää.
 – Meillä on Suomessa sellaisia raaka-aineita, että meidän täytyy olla ylpeitä niistä ja näyttää maailmalle, että mitä meillä on, Victorzon tähdentää ja työntää pizzan uuniin.
 Eikä tässä keittiössä näy biojäteastiaa kummoisempaa roskistakaan. Itse asiassa hävikkiä tai muutakaan jätettä ei juuri synny.
 Victorzonin mielestä koko ravintola-alan pitäisi huomioida ympäristöseikat paljon nykyistä tarkemmin.
 – Toki laaturavintoloissa hävikki on aina ollut pientä, koska raaka-aineet ovat kalliita ja niitä kunnioitetaan, mutta iso ravintola, josta tulee paljon hävikkiä, voi olla melkoinen ympäristörikollinen!
 Victorzon olisi halunnut oppipojaksi pizzeriaan viime syksynä, mutta paikkaa ei syystä tai toisesta löytynyt.  Ronnie Holmberg / Yle
 Victorzon on tehnyt töitä jo tuntikausien ajan, vaikka ravintola avautuu vasta vartin päästä. Uunista leviää huumaava tuoksu.
 – Kyllä tässä tulee yhtä paljon työaikaa päivää kohden kuin jossain “tähtikeittiössä”, mutta ilman painetta ja stressiä. Jos aikoo jaksaa, täytyy kuunnella itseään ja löytää hyvä balanssi.
 Pizza paistuu puu-uunissa nopeasti. Pohja on Victorzonin mielestä pizzan tärkein osa.  Ronnie Holmberg / Yle
 Esimerkiksi edelliset vapaapäivät ovat olleet Victorzonin sanoin ihan huippuja. Sunnuntai ja maanantai kuluivat kotona perheen kesken hiljaisessa metsässä seikkaillen, merelle tähyillen ja saunoen.
 – Juuri ne ovat olleet elämäni parhaita päätöksiä, jotka ovat vieneet minua kohti unelmiani.
 Mutta entä se La Grave?
 – Tuskin ehdin sinne vielä ensi talvenakaan, mutta toivottavasti mahdollisimman usein ja paljon koko loppuelämäni ajan!
 Victorzonin perheellä ei ole televisiota eikä Nickin puhelimessa edes nettiyhteyttä.
 Hänen elämänsä taitaa olla kuin pizza: vähäiset täytteet riittävät, kun pohja on kunnossa.
 42-vuotias kokki löysi elämäänsä täydellisen tasapainon Tammisaaresta.  Ronnie Holmberg / Yle

Maailman Michelin-keittiöitä kolunneen kokin vitsi omasta pizzeriasta muuttui todeksi: "Meillä on Suomessa raaka-aineita, joista täytyy olla ylpeitä"