Summary: Saarimaakunnassa laskettiin, että nopeasta siirtymästä ympärivuotiseen tuulivoiman käyttöön akkujen kanssa tulisi miljardilasku. Tämä olisi liikaa.

Lilla båtskärin saari Ahvenanmaan eteläosissa on uuden ajan kynnyksellä.
 Parin hehtaarin kokoinen saari on yksi niistä paikoista, joista sodasta selvinnyt Suomi haki uutta kasvua ja elämäntapaa.
 – Missä tapahtui Ahvenanmaan ainoa rautatieonnettomuus, kysyy saarella ja sen lähistöllä tuulivoimaloita pyörittävän Allwindsin toimitusjohtaja  Henrik Lindqvist .
 1950-luvun loppupuolella Vuoksenniska-yhtiö avasi saarelle rautamalmikaivoksen, mutta sulki sen jo vuonna 1960. Sulkeminen ei kuitenkaan johtunut Lindqvistin mainitsemasta junaonnettomuudesta, vaan malmin louhinnan kannattamattomuudesta.
 Nyt samalta saarelta haetaan uutta kasvua päästöttömän energiantuotannon säätövoimasta. Ahtaisiin kaivoskuiluihin kaavaillaan ainakin kokeilumielessä uutta sampoa, eräänlaista ikiliikkujaa.
 Lilla båtskärin saarella hyödynnetään tuuli- ja aurinkovoimaan yhdessä vanhan kaivoksen kanssa.  Kari Rissa
 Maakunnassa ei ole vesiputouksia, mutta tuulivoimaa on. Suunnitelmien mukaan tuulella ja osin myös auringolla vettä voitaisiin pumpata ylös ja laskea sähkön tuottamista varten alas kuiluun silloin, kun on tyyntä. Vesivoiman tavoin kaivosputous jauhaa generaattoreilla sähköä.
 Ensimmäinen yritys ratkoa haasteita ihmisten arjessa
 Kaivoksen voimala olisi pieni osa koko Ahvenanmaalla kokeiltavaa uusiutuvan energian hanketta.
 Suomen mitassa ainutlaatuisesta kokeilusta haetaan mallia siihen, mihin niin meillä kuin maailmallakin ollaan hyvin todennäköisesti siirtymässä ensi vuosikymmenellä.
 Tekniikoita ja niiden mukanaan tuomaa uutta elämäntapaa kokeillaan Suomessa ensimmäistä kertaa osana ihmisten arkea.
 Tutkimuslaitosten lisäksi mukana on alan yrityksiä, kuten Wärtsilä, Valmet ja ABB. Yritykset hakevat oppia omaan tuotekehittelyynsä ja tavoitteena on mahdollisesti tuotteistaa ja viedä kokonaista mallia maailmalle.
 Ahvenanmaa voisi tuottaa kaiken sähkön ja ylikin tuulella
 Ahvenanmaa rakentaa omaa tulevaisuuttaan pitkälti tuulen varaan.
 Viidennes maakunnassa tarvittavasta sähköstä tehdään nyt tuulella, mutta jatkossa osuus voi olla kymmenkertainen. Vielä tällä hetkellä suurin osa Ahvenanmaan sähköstä tulee kaapelia pitkin Ruotsista.
 Toimitusjohtaja Henrik Lindqvist pitää tuulivoimaloita maakunnan saarilla yhtä tärkeinä kuin aikanaan vaurautta tuoneet Ahvenanmaan vanhat purjelaivat.   Kari Rissa
 Henrik Lindqvist uskoo, että jo aiemmin suunniteltujen tuulimyllyjen toteutuminen Eckerön rannoille kolminkertaistaisi tuulituotannon maakunnassa melko nopeasti.
 Myllyt odottavat pääsyä mukaan maakunnan uuteen  tukipakettiin , joka voi olla käytössä jo tänä vuonna.  Tukipaketin  avulla uusiutuvan energian tuotanto voisi kolminkertaistua seuraavien reilun kymmenen vuoden aikana.
 Tuulivoimayrittäjä näkisi mielellään myös vielä suurempien suunnitelmien toteutuvan. Satojen miljoonien hanke on kuitenkin Lindqvistin mukaan liian suuri, jotta se mahtuisi tukipakettiin.
 – Meillä on ollut piirustuspöydällä itäiseen saaristoon hanke, jolla voidaan tuottaa yhdessä valmiiden voimaloiden kanssa kaksi kertaa koko maakunnan sähkön tarve. Nämä haluan nähdä, ennen kuin olen eläkkeellä.
 Jos isot hankkeet toteutuvat, Ahvenanmaa tuottaisi lähemmäs 200 megawattituntia sähköä vuodessa noin 60 tuulivoimalalla. Jo paljon ennen sitä saarimaakunnasta tulisi sähkön viejä Suomeen ja Ruotsiin.
 Varsinaista merituulivoimaa maakuntaan ei olla suunnittelemassa, sillä alueelta löytyy paljon luotoja tai saaria, joille tuulimyllyjä voi rakentaa huomattavasti halvemmalla kuin avomerelle.
 Kalliit akkuvarastot vain osa ratkaisua
 Ahvenanmaan hanketta varten on selvitetty, kuinka paljon energiaa tuulettomina päivinä tarvitaan.
 Ahvenanmaalla on joka vuosi keskimäärin kuusi tälläistä päivää, ja näille päiville tarvitaan energiaa jostain. Hankalaksi yhtälön tekee se, että yleensä tuulettomat päivät osuvat paukkupakkasten aikaan, jolloin myös energian tarve on suurinta.
 Ahvenanmaan sähkövaje tai kuoppa on vuosittain kuuden gigawattitunnin kokoinen.
 Jo hankkeen alkuvaiheessa on selvinnyt, että energiaa ei kannata varastoida pelkästään akkuihin.
 Lilla båtskäri on vanha kaivos- ja luotsisaari, jota ympäröi nyt tuulivoimalat.    Kari Rissa
 – Akut tulevat olemaan liian kalliita liian pitkään, jotta ne voisivat tässä vaiheessa toimia aidosti säätövoimana isossa mitassa, arvioi toimitusjohtaja  Berndt Schalin  hanketta vetävästä Flexensistä.
 Flexensin omistavat puoliksi suomalaiset alan yritykset ja ahvenanmaalaiset energia-alan toimijat, kuten Allwinds.
 Schalin kumppaneineen on arvioinut, että nykyhinnoilla energiakuopan täyttöön vaadittavat akkukontit maksaisivat lähemmäs kaksi miljardia euroa.
 Ja vaikka hinnat tippuisivat Tesla-sähköautoistaan tunnetun  Elon Muskin   kaavailemaan  lähemmäs 100 euron kilowattituntiin, hintalappu olisi silti noin 600 miljoonaa euroa.
 On siis keksittävä muita varastointitapoja.
 Lilla båtskärin vanha kaivos on yksi osa Ahvenanmaan energiavarastoja. Kaivosvarastolla ei kuitenkaan pärjätä kuin hetki energiapulassa.
 Tärkeämpi kaivosputous on erityisesti siinä, että sen avulla sähköverkkoon ei synny suuria tehovaihteluita tuulivoiman tai muun sään mukaan vaihtelevan tuotannon takia.
 Varastointitapoja haetaan isolla rahalla
 Energian varastointia mietitään tällä hetkellä kuumeisesti muuallakin kuin Ahvenanmaalla.
 Muun muassa miljardööri  Bill Gates  rahoineen tekee  tutkimusyhteistyötä  EU:n kanssa ja rahoittaa tutkimusta, jossa haetaan halvempia  vaihtoehtoja  litium-akuille.
 Uusiutuvaa energiaa aiotaan Ahvenanmaalla varastoida Schalinin mukaan aluksi mahdollisimman paljon kaukolämpöverkkoon. Yksi säilöntäpaikka voisivat olla myös kotien maalampökaivot. Lämmön varastointia voisi myös vaatia esimerkiksi kiinteistöiltä.
 Energian varastointi lämmöksi on Schalinin mukaan tällä hetkellä kymmenen kertaa halvempaa kuin akkujen käyttö.
 – Kaukolämpöverkoissa meillä on jo iso lämpöakku. On olemassa tapoja varastoida lämpöä ja ne tavat kehittyvät kovaa vauhtia. Myös hajautetun tuotannon ratkaisut tulevat halvemmiksi, mikä voi mahdollistaa myös energiaomavaraiset omakotitalot.
 Myös autojen akuista on puhuttu osana varastointiratkaisua. Niiden varasto on Schalinin mukaan kuitenkin vielä – ja mahdollisesti jatkossakin – häviävän pieni koko energian tarvetta ajatellen.
 Erilaisten varastojen lisäksi Ahvenanmaalle ja myös muualle tarvitaan kysyntäjoustoa sekä energian käytön tehostamista ja vähentämistä. Joustoilla  säädellään  käyttäjien kulutusta kovan kulutuksen aikoina.
 Ahvenanmaan hanke on täynnä erilaisia kokeiluja, joilla voi olla merkitystä tulevaisuuden energiahuollossa. Schalinin mukaan kysyntäjoustomarkkinoiden kehittämisen lisäksi tavoitteena on esimerkiksi sähköistää liikennettä mahdollisesti  vetykaasun  avulla.
 Toimitusjohtaja Berndt Schalin uskoo, että Ahvenanmaalla kokeillaan käytännössä sähkön varastoinnin lisäksi myös vedyn tekemistä tuulivoimalla.   Kari Rissa
 Uusiutuvalla sähköllä tuotettua kaasua aiotaan käyttää Schalinin mukaan ainakin maakunnan yhteysaluksissa.
 – Tänne halutaan vetylauttaprojekti, ja tulemme siinä varmasti onnistumaan.
 Tällä hetkellä saaren lauttaliikenne, ja etenkin isot risteilijät, keikuttavat pahasti 30 000 asukkaan kokeiluyhteiskunnan hiilivapaustavoitteita.
 Saarella ei ole lisäksi nimeksikään joukkoliikennettä, vaan liikkuminen on asukkaiden omien, enemmän tai vähemmän vanhempien autojen varassa.
 Ahvenanmaa on  asettanut  itselleen virallisesti seitsemän kestävän kehityksen strategista tavoitetta. Sen lisäksi, että maakunta aikoo kolminkertaistaa uusiutuvan energian tuotannon vuoteen 2030 mennessä, tavoitteena on vähentää hiilidioksidipäästöjä 60 prosentilla samassa ajassa.
 Lue myös:
 Tutkijaryhmä lyö laskelmat pöytään – Suomeen rakennettava yli 100 000 aurinkovoimalaa 2050 mennessä
 Sähkön siirtolaskutukseen kaavaillaan tuntuvaa muutosta – Työryhmä ehdottaa yösähköstä luopumista
 Litium, tuo maaginen 10 grammaa, jota ilman et tule toimeen

Ahvenmaan pimeisiin tunneleihin kaavaillaan uuden ajan Sampoa – voiko uudenlainen teknologia ratkaista tuulienergian varastointiongelman?


Summary: Alle 30-vuotiaista miehistä koostuva retkikunta hiihti Grönlannin mannerjäätikön halki ja teki samalla historiaa.

Valtava kupoli tuijotti 11 miehen seuruetta, joka oli hiihtänyt noin kuukauden päästäkseen näkemään sen. Kylmän sodan aikaisen Dye3 -tutka-aseman, jolla yksikään suomalainen retkikunta ei tiettävästi ole ennen käynyt.

 Tutka-asema oli uponnut jäähän. Miehet hiihtivät sitä kohti Suomen lipun kanssa. Väsymys painoi jo pahoin.  Verneri Nurmi  tunsi olonsa epätodelliseksi.
 – Olin keskellä mannerjäätikköä hylätyllä tutka-asemalla parhaiden ystävieni kanssa. Siinä pysähtyi miettimään, kuinka hienoa on olla osa sitä porukkaa, Nurmi kertoo.
 Hän ei vielä tiennyt, mitä kaikkea hylätty tutka-asema kätki sisälleen. Siitä nuorukaisten oli määrä ottaa selvää hiukan myöhemmin. Siksi mukaan oli pakattu monikaasumittari ja hengityssuojaimet. Ensin oli aika juhlia.
 Tämän hetken eteen oli tehty töitä kolme vuotta.
 Reissuun mahtui monia myrskypäiviä. Verneri Nurmen kasvot jäätyivät pitkän hiihdon aikana.  Tapio Rinne
 Retkikunta kasaan
 610 kilometriä matkaa, 33 päivää aikaa ja lastina satakiloinen, perässävedettävä ahkio miestä kohti. Mukana vain yhdet vaihtokalsarit.
 Lappeenrantalaiset Verneri Nurmi ja  Risto Tella  sekä imatralainen  Mikko Rita  olivat tänä keväänä osa 11 hengen retkikuntaa, joka päätti hiihtää läpi Grönlannin mannerjään. Oli kyse myös historiallisesta reissusta, sillä tavoitteena oli astua yhdelle kylmän sodan aikaisista tutka-asemista täysin ilman ulkopuolista tukea.
 Ajatus reissusta lähti retkikunnan johtajalta Verneri Nurmen isoveljeltä  Nestorilta . Tämä puhui asiasta Mikko Ritalle, kun he olivat samalla erikoisrajajääkärikurssilla Imatran Immolassa. Pähkäily – lähteäkö vai ei – kesti vain hetken ja päättyi yhteismielin päätökseen lähteä reissuun.
 Sen jälkeen alkoi retkikunnan kasaaminen.
 – Aloimme soitella miehille, jotka tunsimme hyvin ja joiden kanssa olemme olleet pahoissa paikoissa sekä kovissa olosuhteissa. Myös luottamus oli tärkeää, kertoo Mikko Rita.
 Kasaan hitsautui 11 hengen retkikunta miehistä, jotka olivat valmiita uhraamaan lähivuosina kaiken vapaa-aikansa Grönlannin reissun valmisteluun. Oli vuosi 2016.
 Grönlannin mannerjäätiköllä maasto oli vaihtelevaa ja matka taittui toisinaan myös ilman suksia. Tapio Rinne
 Miehillä ei ollut tarpeeksi kokemusta eikä tietoa siitä, mitä kaikkea reissu vaatisi. Siksi he alkoivat treenata muun muassa telttojen pystytystä, köysien varassa liikkumista, jääkarhuihin liittyvää turvallisuutta ja lääkinnällisiä taitoja.
 Valmistautumiseen kuului myös fyysisen ja vähän henkisenkin puolen treenaamista. Fyysinen puoli on urheilullisilla erikoisrajajääkäreillä parempi kuin mattimeikäläisellä, mutta kiloja oli jokaisen saatava lisää. Jäätiköllä niitä lähtisi reippaasti pois.
 – Kunkin jätkän piti vetää rengasta puolen vuoden aikana yhteensä 100 tuntia simuloiden ahkion vetoa. Retkikunnan johtaja laati siihen päiväkirjankin, sanoo Verneri Nurmi.
 Myös hiihtourakkaa harjoiteltiin etukäteen. Viimeisin ja suurin harjoitusretki oli keväällä 2018. Se tehtiin Sarekissa, Ruotsin Lapissa. Retkellä harjoiteltiin viikon aikana päivittäisiä rutiineja, jotka olisivat edessä myös Grönlannissa.
 Lyhyempi kenraaliharjoitus ennen suurta koitosta pidettiin Saimaan jäällä hiukan ennen lähtöä eli talvella 2019. Kahden yön reissun aikana harjoiteltiin telttojen pystyttämistä lumisessa ja tuulisessa säässä.
 Matkaa mannerjään laidalta toiselle kertyi noin 610km. Yle
 Luulot pois
 Retki alkoi maaliskuun lopussa lennolla Helsingistä Kööpenhaminan kautta Grönlannin länsirannikolle Kangerlussuaqiin. Sieltä retkikunta siirtyi varusteineen linja-autolla jäätikön reunalle. Osa varusteista, kuten sukset ja ahkiot, olivat lähteneet lentorahdilla matkaan jo pari viikkoa aiemmin.
 Miehet vetivät sukset jalkaansa ja lähtivät matkaan mannerjään toiselta puolelta aprillipäivänä 1.4.2019. Heti alkuun miehiltä otettiin luulot pois.
 – Reissu lähti käyntiin vesisateella ja myrskyillä. Sellaisia päiviä matkaan mahtui monia. Grönlannin myrskyt ovat kovia ja yllättäviä eikä niiden kanssa pidä herpaantua, toteaa Mikko Rita.
 Mikko Rita tähyilee tulevaa maastoa ja mahdollisia jääkarhuja. Tapio Rinne
 Sää myös vaihteli valtavasti. Parhaimmillaan auringossa oli melkein 20 lämpöastetta. Pahimmillaan miehet hiihtivät 30 asteen pakkasessa ja myrskyissä, joissa tuulen nopeus puuskissa oli 40-50 metriä sekunnissa.
 Miehet olivat saaneet tuntumaa huonoihin keleihin ja märkiin vaatteisiin jo harjoitellessaan Grönlannin hiihtourakkaa, mutta kaikkeen ei osattu varautua ennakkoon. Varusteet Grönlantiin oli tarkoin valittu ja teetetty, mutta siitä huolimatta ensimmäinen teltta hajosi jo matkan toisena päivänä.
 – Reissun päätteeksi yhtään ainutta ehjää telttaa ei enää ollut jäljellä, kertoo Risto Tella.
 Osa muistakin varusteista koki kovia kolauksia raskaiden hiihtopäivien aikana. Verneri Nurmelta meni mono rikki.
 – Yritin pari kertaa liimata ja teipata sitä, mutta parisataa kilometriä menin rikkinäisellä monolla, sanoo Nurmi.
 Myös ruokapuolella eteen tuli odottamattomia ongelmia.
 Retkikunta yhteisvoimin rakentamassa suojaa teltoille, jotta ne kestäisivät paikallaan kovassa tuulessa. Reissun päätteeksi yhtään ainutta ehjää telttaa ei ollut enää jäljellä. Tapio Rinne
 Koko ajan nälkä
 Pari viikkoa ennen lähtöä retkikunta oli valmistanut reissua varten karkeasti 500 kiloa erilaisia ruoka-annoksia. Miehet kuivattivat muun muassa 63 kiloa lihaa, jonka painoksi jäi kuivatusoperaation jälkeen 18 kiloa.
 Ruokapuoli oli tarkoin mietitty ja jokaiselle päivälle oli laskettu optimaaliset kalorimäärät kulutukseen nähden. Näissä oli myös pysyttävä, jotta ruoka riitti koko reissun ajaksi.
 Mikään ruokamäärä ei kuitenkaan tuntunut olevan tarpeeksi.
 – Ruoka riitti siten, että jaksoi hiihtää ja olla, mutta itselläni oli viimeiset kolme viikkoa nälkä. Näläntunne alkoi hävitä vasta reissun jälkeen, kertoo Risto Tella.
 Energiaa piti kuitenkin saada paljon ja yksi tapa oli lisätä runsaasti voita joka ruokaan. Sitä laitettiin paitsi aamupuuroon ja leivän päälle, myös välipalalla kaakaon sekaan.
 Piristystä parinvaihdosta
 Miehet yöpyivät teltoissa pareittain. Vaikka retkeen oli valmistauduttu myös henkisellä puolella, hangessa puurtaminen aiheutti välillä turhautumisen tunteita ja väsymystä. Toisen naama saattoi alkaa ärsyttää.
 – Telttaparit oli aika onnistuneesti valittu, mutta pieniä ärähdyksiä saattoi tulla. Pitää kuitenkin vähän sietää sellaista, että kaveri vahingossa vähän tönäisee tai vetää kyynärpäällä naamaan, naurahtaa Mikko Rita.
 Käynti tutka-asemilla oli kuin aikamatka takaisin 80-luvulle. Retkikunnan jäsen Mikko Rita kuvattuna Dye2 tutka-aseman kupolissa. Tapio Rinne
 Retkikunnalla oli tähän niksi takataskussa. Reissun puolivälissä miehet kokeilivat pitkän päivän päätteeksi parinvaihtoa eli sekoittivat telttaparit.
 Parinvaihtoiltana jokaisessa teltassa tarjottiin vieraalle parasta mahdollista ruokaa juomien kera. Se toikin piristystä jäätiköllä muodostuneeseen arkeen. Miehet myös huomasivat, että väsymyksestä johtuva kiukuttelu ei kuitenkaan auta ketään.
 – Täytyi pitää yhteinen tavoite mielessä. Se, että päästään Grönlannin halki, sanoo Verneri Nurmi.
 Puolivälin etapin ylittäminen oli merkityksellistä moneltakin kantilta. Yksi oli se, että miehet pääsivät vaihtamaan ylleen puhtaan, uuden aluskerraston.
 Retken kohokohtiin kuului tutustuminen kahteen kylmän sodan aikaiseen tutka-asemaan. Tapio Rinne
 Tavaran paljouden vuoksi retkikunnan jäsenet olivat varanneet vain yhdet ylimääräiset aluskerrastot ja bokserit mukaan. Merinovilla materiaalina pitikin olon mukavana ja kuivana pitkään.
 Ensimmäiset retkikunnan jäsenet vaihtoivat alusvaatteensa jotakuinkin matkan puolessa välissä. Mikko Rita ja Verneri Nurmi kuuluivat niihin, jotka jatkoivat samoilla eteenpäin.
 – Aina välillä oli tunne, että pitäisi vaihtaa. Eivät ne kuitenkaan tuntuneet tarpeeksi likaisilta, miehet pohtivat.
 Risto Tella sitkutteli samoissa alusvaatteissa koko matkan.
 – Ei oikein tullut missään kohtaan sellaista tunnetta, että olisi tarvetta vaihtaa.
 Jallua tutka-asemalla
 Matkasuunnitelmaan kuului käynti kahdella amerikkalaisten hylätyllä kylmän sodan aikaisilla tutka-asemilla Dye2 ja Dye3. Jälkimmäiselle pääsy oli yksi retken suurista tavoitteista. Sinne retkikunta saapui, kun matkaa oli taitettu kaksi kolmannesta.
 Verneri Nurmi pohti, että miehet laittaisivat ensin teltat pystyyn ja söisivät ennen kuin menisivät asemalle sisään.
 – Sitten kun Suomen lippu meni kärkeen, kaikki muu unohtui. Menimme saman tien kupoliin juhlimaan.
 Leiriä pystyttämässä. Etualalla Risto Tella. Tapio Rinne
 Grönlannin läpi kulkee DEW-linja, jonka nimi tulee sanoista Distant Early Warning Line. Se oli kylmän sodan aikana osa vyöhykettä, jolla Yhdysvallat valvoi pohjoisen kautta lähestyviä uhkia kuten Neuvostoliiton mahdollista ydinasetta. DEW-linjan 30 asemasta neljä sijaitsi Grönlannissa.
 Suomen Arktinen klubi pitää kirjaa kaikista yli kaksi viikkoa kestävistä hiihtovaelluksista, ja nämä miehet tekivät historiaa hiihtäessään tiettävästi ensimmäisenä suomalaisena retkikuntana Dye3-asemalle.
 Sitä juhlittiin juomalla jaloviinaa ja pitämällä juhlallisia puheita. Alusvaatteetkin vaihtuivat niillä, jotka eivät vielä olleet niitä vaihtaneet.
 – Dye 3:n kunniaksi päätimme laittaa päälle uudet kalsarit, kertovat Mikko Rita ja Verneri Nurmi.
 Retkikunta päätti samalla juhlia suomalaista retkeilyhistoriaa ja pääsiäistä, jota Suomessa vietettiin vain päivää aiemmin. He yhdistivät sitä varten kaksi telttaa yhdeksi isoksi klubiteltaksi.
 Telttapari Verneri Nurmi ja Risto Tella poseeraavat Suomen lipun kanssa Dye3 tutka-aseman edessä. Tapio Rinne
 Vessapaperit paikallaan
 Yöllä miehet lähtivät tutkimaan asemaa monikaasumittarin ja hengityssuojainten kera. Heitä oli varoitettu ennakkoon aseman sisäilman myrkyllisyydestä. Tunnelma tiivistyi, kun miehet astuivat portaita pitkin kupolista alas kerroksiin. Miehillä oli kaasunaamarit ja monikaasumittari mukanaan.
 – Aivan jäätävän kokoinen laitos. Siellä oli kymmeniä makuuhuoneita, baari, kanttiini, televisiohuone, verstas, radiohuone ja kuntosali, Verneri Nurmi kertoo.
 Aika tutka-asemalla oli pysähtynyt 1980-luvun lopulle.
 Vessapaperit olivat paikallaan ja lakanat sängyissä. Yöpöydillä oli pähkinöitä.
 – Polaroid-kameralla oli otettu kuvia asemalla palvelleiden pikkujouluista ja laitettu kuvia ilmoitustaululle. Jotkut huoneet olivat jään peitossa ja lattia vino.
 Asemalta löytyi myös vanhoja lehtiä.
 – Tiedelehdistä oli hauska lukea uusimmista tieteen saavutuksista ja ennustuksista ja verrata niitä nykypäivään.
 Retkikunta kokoontui väsyneenä, mutta onnellisena Dye3 tutka-aseman edessä. Tapio Rinne
 Kauan odotettu suihku
 Koitos päättyi reilun kuukauden hiihdon jälkeen 3.5.2019 jäätikön toiselle laidalle. Ritasta, Tellasta ja Nurmesta huokuu ilo siitä, että reissu tuli tehtyä. Samalla he ovat helpottuneita siitä, että reissu on ohi.
 – Jokaisesta hiihtometristä sai taistella, mitään ei tullut ilmaiseksi.
 Miehet arvostavat korkealle hienon kokemuksen, jota voi muistella jälkikäteen. Kolmikko nostaa esiin myös itsensä ylittämisen ja hyvän olon tunteen, joka siitä seuraa.
 – Kun alkaa pitää lämmintä ruokaa kotona itsestäänselvyytenä, pitää tehdä jotain. Kurjien koettelemusten jälkeen normaali elämä tuntuu paljon helpommalta.
 Ensimmäinen suihku hiihtourakan jälkeen sai jokaiselle retkikunnan jäsenelle hymyn huulille.
 – Olo oli aika euforinen. Sieltä ei halunnut pois. Ei tullut edes katsottua kellosta, kauanko siellä hotellin suihkussa tuli vietettyä aikaa. Toinen, mitä odotin, olivat puhtaat lakanat ja tietysti ensimmäisen illan ruokabuffetti, kertoo Mikko Rita.
 Retkikunnalla on hyvin yhteen hitsautunut porukka, joka aikoo koota rivinsä kasaan tulevaisuudessa jonkun toisen reissun merkeissä. Seuraavan reissun kohteeksi valikoitunee tosin paikka, jossa ei ole yhtä kylmä kuin Grönlannissa.
 Tärkeintä on kuitenkin hyvä seura.
 – Kyllä tässä jokunen vuosi voisi mennä ennen seuraavaa koettelemusta, hymähtää Mikko Rita.

11 suomalaista valmistautui vuosia elämänsä matkaan – sitten he hiihtivät Grönlannin halki yksillä vaihtokalsareilla


Summary: Väestönkasvu on ilmastonmuutoksen perimmäinen syy, mutta sitä ei mainita edes kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa.

Madonluvut, synkkä ja dramaattinen.
 Näin kuvasivat suomalaismedioiden otsikot  uusinta väestöennustetta  viime syksynä.
 Tilastokeskuksen ennuste pudotti poliitikoille pommin: syntyvyys on laskenut nälkävuosien tasolle.
 Suomalaisnainen synnytti ennusteen mukaan viime vuonna enää 1,43 lasta. Se on reilusti alle sen, mitä vielä neljä vuotta sitten ennustettiin.
 Vielä reilummin se alittaa niin sanotun luonnollisen uusiutumisluvun, joka naisten olisi synnytettävä, jotta väkimäärä ei laskisi.
 Syntyvyys on ollut laskussa koko 2010-luvun, mutta vuoden 2015 ennusteessa käyrä osoitti kuitenkin ylöspäin.
 Väkiluvun piti nousta yli kuuteen miljoonaan 2060-luvulla. Uuden arvion mukaan väestö kääntyy  sen sijaan laskuun vuonna 2035.
 Väestöennuste laaditaan joka kolmas vuosi. Se on tärkein pitkän aikavälin ennuste, jonka varaan yhteiskuntaa suunnitellaan.
 Väestön määrän lasku  herättää päättäjissä huolta , ja syystä. Kun työikäisten määrä pienenee suhteessa vanhusten ja lasten määrään, yhteiskunta ei pyöri enää samoilla oletuksilla kuin ennen.
 Yhä pienempi joukko työikäisiä maksaa jatkossa vanhusten palvelut ja eläkkeet.
 Suomen väestön muutos ikäluokittain 1970–2070 (tuhatta henkilöä)
 Mutta kumman pitäisi  huolestuttaa enemmän, huoltosuhteen vai ilmaston lämpenemisen?
 Kun väestöpyramidin pohja kapenee, myös päästöjen määrä laskee, ja päinvastoin.
 Helsingin yliopiston dosentti  Ulla Lehmijoki  nostaa esiin kuuluisan, jääkiekkomailaa muistuttavan kuvion. Siinä maapallon lämpötila kulkee ensin vaakasuorana viivana, kunnes se ampaisee 1800-luvun alkupuolella lähes suoraan ylöspäin.
 Samanlainen kuvio piirtyy myös väestönkasvusta. Mailan lapa alkaa kasvaa ylöspäin väestökäyrällä samoina vuosina kuin maapallon lämpöasteet alkavat nousta.
 Tutkijat ovat laskeneet , että väestö ja päästöt nousevat yhä samassa tahdissa: yhden prosentin lisäys väestössä tarkoittaa yhden prosentin lisäystä päästöissä.
 – Väestönkasvu on ihmiskunnan kohtalonkysymys. Se on eräs päästökasvun keskeisin syy, Lehmijoki sanoo.
 Erityisen keskeinen se on rikkaissa länsimaissa.
 Lundin yliopisto kohahdutti kaksi vuotta sitten  tutkimuksella , jossa listattiin eri elämänvalintojen vaikutusta hiilijalanjälkeen.
 Ylivoimaisesti tehokkain keinoista oli tehdä vähemmän lapsia.
 Rikkaassa maassa yhden lapsen hankkimatta jättäminen säästää vuodessa noin 58,6 tonnia hiilidioksidipäästöjä. Toiseksi tehokkain keino, autosta luopuminen, säästää 2,4 tonnia, laskettiin tutkimuksessa.
 Ruotsalaistutkimus on kuitenkin poikkeus: väestönkasvusta ei ilmastokeskustelussa juuri puhuta.
 Se ei ole lainkaan asialistalla esimerkiksi kansainvälisissä ilmastoneuvotteluissa.
 Maailman merkittävin ilmastoraportti, hallitustenvälinen  ilmastopaneeli IPCC  esitteli viime syksynä joukon rajujakin keinoja rajoittaa ilmaston lämpeneminen 1,5 asteeseen, mutta väestönkasvu – ei suoraan sanaakaan.
 Siitä vaikenee pääosin myös media.
 Ilmastonmuutoksesta kirjoittava amerikkalaistoimittaja  David Roberts  jopa kertoo tehneensä tietoisen valinnan.
 – En koskaan kirjoita väestönkasvusta, enkä tee niin todennäköisesti tulevaisuudessakaan. On suuri riski astua moraaliseen maamiinaan ilman, että voittaa mitään, hän kirjoittaa  uutissivusto Voxissa  julkaistussa artikkelissaan.
 Robertsilla on syy: keskustelu väestönkasvun rajoittamisesta tarjoaa suoraa polttoainetta rasistisille ja muukalaisvihamielisille kannoille.
 – Väestönkasvun ongelmaan voi puuttua myös ilman riskiä, joka sisältyy siitä puhumiseen, hän esittää.
 Helsingin yliopiston dosentti Ulla Lehmijoki on ympäristökysymyksiin erikoistunut väestötaloustieteilijä. Toni Määttä / Yle
 Ulla Lehmijoki ei ihmettele  halua varovaisuuteen. Syyt rasistisiin mielleyhtymiin selittyvät hänen mukaansa historialla.
 Lehmijoki on väestöön erikoistunut taloustieteilijä. Juuri hänen muinaiset kollegansa ovat tehneet rankkojakin väestönkasvuun liittyviä ulostuloja.
 Väestötaloustieteestä on peräisin varjo, joka makaa yhä koko aiheen yllä. Varjo kuuluu Lehmijoen mukaan  Thomas Malthusille.
 Matlhus (1766–1834) oli englantilainen taloustieteilijä, joka kehitti tunnetun teorian väestönkasvusta. Teoria kulkee karkeasti niin, että jos väestön annetaan kasvaa hallitsemattomasti, vastaan tulee väistämättä piste, jossa maapallon voimavarat eivät riitä.
 Teoksessaan  An Essay on the Principle of Population  hän ennusti väestönkasvun johtavan ravinnon vähenemiseen. Malthus piti kehitystä täysin luonnollisena.
 Malthusin ajatukset olivat käännekohta: ennen häntä korkeaa syntyvyyttä oli pidetty myönteisenä seikkana. Nyt tieteessä alettiin seurata hänen päätelmiään.
 Englantilainen  Charles   Darwin  (1809–1882) loi teorian sopivimpien yksilöiden eloonjäämisestä. Hän rajasi kuitenkin näkökulmansa koskemaan eläinkuntaa toisin kuin serkkunsa  Francis   Galton  (1822–1911).
 Tämä taas sovelsi Darwinin oppeja ihmisiin ja syntyi eugeniikka, rodunjalostusoppi. Sen mukaan vain parhaimpina pidettyjen yksilöiden tulisi lisääntyä.
 1800-luvun lopun teoriat väestön määrän sääntelemisestä ovat nykymaailmasta katsottuna rasistisia ja totalitaristisia.
 Niiden vuoksi väestönkasvun rajoittamisessa tulee nopeasti sellaisia mielleyhtymiä kuten natsi-Saksa ja pakkosteriloinnit esimerkiksi Intiassa.
 Rikollisia ja vajaamielisiä on pakkosteriloitu myös Suomessa.
 Kiinan yhden lapsen politiikka taas jätti jälkeensä tapahtumia, joita kansainväliset ihmisoikeussopimukset kavahtavat.
 Perhesuunnittelu nimittäin on ihmisoikeus.
 Lisääntymisoikeudet kirjattiin ensimmäisen kerran Teheranin julistukseen vuonna 1968. Ne vahvistettiin vuonna 1994 Kairossa väestö- ja kehityskonferenssissa.
 Alkuperäinen pyrkimys oli taata köyhien maiden ihmisille mahdollisuus vaikuttaa lapsilukuunsa. Käytännössä se tarkoitti esimerkiksi ehkäisyvälineitä, jotta perheet voisivat halutessaan rajata lasten määrää.
 Mutta oikeus pätee myös toisinpäin: valtio ei saa puuttua yksilön päätökseen lisääntyä.
 – Se on kenties koko ihmiskunnan henkilökohtaisin aihe, kaikkein herkimpiä yksilön päätöksiä, sanoo Lehmijoki.
 Thomas Malthusin (1766–1834) teorioilla on ollut kauaskantoiset seuraukset väestöpoliittisessa keskustelussa. Mezzotinto, John Linnell, 1834 / Wikipedia / CC 4.0
 Mutta miten lisääntymisoikeudet  suhteutuvat ilmaston lämpenemiseen? Eikö väestönkasvusta pitäisi vähintäänkin keskustella kansainvälisesti, vaikkapa ilmastosopimuksen yhteydessä?
 Pariisin ilmastosopimukseen ovat sitoutuneet toistaiseksi kaikki maailman maat. Sopimuksella pyritään toimiin, joilla ilmaston lämpeneminen saataisiin rajattua alle kahden asteen, 1,5 asteeseen.
 – Neuvotteluissa yritetään ratkoa asioita, joita on mahdollista monenkeskisesti ratkoa. Kaikki kokevat väestönkasvusta puhumisen hankalaksi, ilmastoneuvotteluja käyvä Suomen pääneuvottelija  Outi Honkatukia  sanoo.
 Honkatukia nostaa esiin uskonnot. Ilmastoneuvotteluissa on mukana paljon katolisia maita, joille syntyvyyden säännöstely on tulenarka aihe. Väestönkasvu on myös kansalliseen itsemääräämisoikeuteen ja kulttuuriin liittyvä kysymys, hän summaa syitä aiheesta vaikenemiseen.
 Honkatukian mielestä väestönkasvu ei kuulu YK:n ilmastoneuvotteluihin. Sitä varten on olemassa esimerkiksi maailman terveysjärjestö, hän sanoo.
 – Mutta olen yksi heistä, jotka yrittävät pitää aihetta esillä. Siitä olisi syytä puhua ja rohkeasti. Pitäisi voida käydä asiallista keskustelua.
 Asiallisuus onkin ollut suuri ongelma. Se palaa suoraan historiaan.
 Tuorein esimerkki on perussuomalaisten kansanedustajan  Ano Turtiaisen  somekirjoitus Afrikassa kuolemaa aiheuttavasta tartuntataudista ebolasta.
 Luonto mukana ilmastotalkoissa, Turtiainen kirjoitti  Iltalehden mukaan  Facebookissa.
 Siinä juuri on avaus, joka saa ihmisoikeuksia kunnioittavassa ihmisessä aikaan halun vaieta koko aiheesta.
 Juha Rissanen / Yle
 Totta kuitenkin on,  että maailman väestö kasvaa tällä hetkellä lähes pelkästään Afrikassa.
 Eikä kasvu ole aivan pientä. Se on ollut myös väestötieteilijöille yllätys, "big surprise", sanoo Ulla Lehmijoki. Aiemmin oli jo ehditty luulla, että kasvu on taittunut.
 YK:lla on kolme ennustetta maailman väestönkasvusta. Keskimäärin väestön arvioidaan kasvavan seitsemästä 11 miljardiin. Korkein arvioista hipoo noin 14 miljardia ihmistä vuoteen 2100 mennessä.
 Miltei kaikki nousu tulee Afrikasta. Esimerkiksi Aasiassa kasvu on jo taittumassa.
 Tutkijat yrittävät yhä ymmärtää, mistä korkeat luvut johtuvat. Yksi syy on Lehmijoen mukaan AIDS, joka on vienyt terveydenhuollon voimavarat. Perhesuunnitteluun tähtäävät ohjelmat ovat jääneet jalkoihin.
 Keinot hillitä väestönkasvua kehitysmaissa ovat nimittäin täysin päinvastaisia, kuin populistipoliitikkojen ehdotukset jättää ihmiset tartuntatautien armoille tai kehitysapu jakamatta.
 Korkeita lapsilukuja ovat laskeneet seksuaalikasvatus ja tyttöjen ja naisten koulutus – se, ettei vanhempien tarvitse tehdä lapsia tulevaisuuden elättäjiksi.
 – Kun varallisuusvirta kääntyy niin, että vanhemmat joutuvat elättämään lapsiaan eikä toisinpäin, taloudellinen kiinnostus tehdä paljon lapsia vähenee, Lehmijoki sanoo.
 Köyhyyden vähentämisestä ilmastonmuutoksen torjumisen keinona puhutaankin myös IPCC:n ilmastoraportissa.
 Se on myös amerikkalaistoimittaja David Robertsin ratkaisuehdotus siihen, miten väestönkasvun ja ilmaston välistä problematikkaa kannattaisi julkisessa keskustelussa käsitellä.
 Hänen mielestään koko keskustelu pitäisi suunnata koskemaan keinoja, joilla voimaannutetaan kehitysmaiden naisia.
 Kenties monimutkaisempi väestökysymys  koskeekuitenkin rikkaita länsimaita. Niissä syntyvyys on laskenut ennusteita nopeammin.
 On päivänselvää, että lapsen saaminen esimerkiksi Suomessa kuormittaa ilmastoa enemmän kuin sama Afrikassa.
 Suomalaisten kasvihuonekaasupäästöt  ovat lähes 16 hiilidioksiditonnia henkeä kohti vuodessa, kun maailman keskiarvo on alle neljä tonnia.
 Onko syntyvyyden lasku täällä siis ilmaston kannalta hyvä vai huono uutinen?
 Ulla Lehmijoki vastaa kysymykseen hieman varovaisesti mutta kuitenkin varmasti.
 – Kyllä se on huono uutinen.
 Lehmijoki nojaa teoriaan: Kuznetsin käyrään.
 Talousnobelistin mukaan nimettyä graafia on käytetty talouskasvun ja eriarvoisuuden kuvaamiseen, mutta sitä on sovellettu myös ympäristöongelmiin.
 Käyrän mukaan ympäristön saastuminen kääntyy laskuun, kun taloudellinen vauraus saavuttaa tietyn pisteen.
 – Kun yhteiskunnat vaurastuvat, ne oppivat käyttämään puhtaampaa teknologiaa. Ihmiset alkavat myös vaatia sitä. Siirrytään vähäpäästöisempään palveluyhteiskuntaan, Lehmijoki sanoo.
 Taloustieteilijän näkökulmasta tehokkaampaa on keskittää voimavarat syntyvyyden säännöstelyn sijaan hiilijalanjäljen pienentämiseen. Lehmijoen mukaan tänne syntyvistä lapsista täytyy yhä määrätietoisemmin kouluttaa ihmisiä, jotka elävät ekologisesti.
 – Pitää keskittyä kulutuksen vähentämiseen ja puhtaaseen energiaan. Voimme toimia teknologisena edelläkävijänä, mahdollisesti myös eettisenä suunnannäyttäjänä, hän sanoo.
 Juha Rissanen / Yle
 Mutta Kuznetsin käyrä  on äärimmäisen kiistelty.
 Sen myöntää myös Lehmijoki. Hän painottaa, että talouskasvu toimii ympäristön hyväksi "vain oikein käytettynä".
 Tiukempi kanta löytyy saman yliopiston kollegalta.
 – Käyrä on hypoteesi, jossa käännekohta on aina tulevaisuudessa. Ympäristökriisin ratkaisemisessa se tarkoittaa, että voidaan jatkaa pitkälti kuten ennenkin, sanoo yliopistolehtori  Pasi Heikkurinen  Helsingin yliopistosta.
 Hänenmielestään ilmastonmuutoksen kieltäjien rinnalle on ilmestynyt toisenlainen joukko denialisteja. He kieltävät ilmastonmuutoksen syyt.
 Heikkurisella on ilmastonmuutokseen ratkaisu: talouslasku. Talous pitäisi saada laskemaan kestävälle tasolle. Kohtaan, jossa ei enää kulutettaisi enempää kuin yhden maapallon biokapasiteetti vuodessa.
 Tällä hetkellä suomalaiset kuluttavat osansa maapallon vuotuisista luonnonvaroista keskimäärin  neljässä kuukaudessa .
 Heikkurisen tieteenala on kestävyystutkimus, mutta väestönkasvu ei ole sielläkään helppo aihe.
 – Yhteiskuntatieteellisissä ympäristöpiireissä koko termiä ei voi käyttää. Viittaan siihen usein humoristisesti v-sanalla.
 Ilmastotabut kuitenkin näyttävät murtumisen merkkejä. Talouskasvusta oli Heikkurisen mukaan vain vähän aikaa sitten vaikea puhua kriittisesti. Väestökasvun tabu saattaa olla tiukemmassa.
 – Se johtuu siitä, että väestönkasvu tukee talouskasvua. Kapitalismiin kriittisesti suhtautuvat taas näkevät, että kapitalistinen järjestelmä on ainoa iso ongelma.
 Myös suomalaista perimää halutaan varjella. Kaiken ytimessä on ihmiskeskeinen maailmankuva, Heikkurinen luettelee syitä.
 Millaista sitten olisi kestävä väestöpolitiikka rikkaassa ja paljon kuluttavassa Suomessa?
 – Ekologisesta näkökulmasta on niin, että mitä vähemmän ihmisiä täällä on, sitä vähemmän syntyy painetta ekosysteemiin. Mikäli väestön määrä laskee, elintason ei tarvitse laskea niin paljon, hän sanoo.
 Yliopistolehtori Pasi Heikkurisen mielestä väestön määrän väheneminen Suomessa on ilmaston kannalta toivottavaa. Toni Määttä / Yle
 Väestöliiton tutkimusprofessori   Anna Rotkirch  pitää sen sijaan ongelmallisena näkemystä, väestön väheneminen olisi ilmaston kannalta yksinomaan hyvä asia.
 Väestöliitto laatii parhaillaan uutta väestöpoliittista ohjelmaa. Se julkaistaan syksyllä.
 Juuri Väestöliitto on hiljattain vaatinut  Antti Rinteen  (sd.) hallitukselta politiikkaa, joka edistäisi syntyvyyden kasvua.
 Rotkirch sanoo kuitenkin vähän yllättäen, ettei Väestöliitto välttämättä pyri siihen, että väkiluku alkaisi kasvaa.
 Se on muutos: vielä neljä vuotta sitten väestöpoliittisessa ohjelmassa tavoiteltiin syntyvyyden nousua lähelle väestön uusiutumislukua.
 Ongelma on syntyvyyden laskun sijaan Rotkirchin mukaan sen nopeus.
 – Väkiluku pienenee kyllä jatkossakin, ja sitä voi pitää ekologisesti ihan hyvänä asiana. Mutta suurin kysymys on, kuinka nopeasti se pienenee.
 Rotkirchin mukaan liika laskuvauhti voi johtaa siihen, ettei ekologisesti kestävää elämäntapaa saada yhteiskunnassa toteutumaan.
 Syy on poliittinen populismi.
 – Ekologisia muutoksia on vaikea saada läpi, jos joudutaan samaan aikaan muuttamaan hyvinvointivaltion rahoituspohjaa ja tekemään sopeutumispäätöksiä, jotka ruokkivat populismia.
 Hän ottaa esimerkin: Ranskan keltaliivit. Laaja vastarintaliike syntyi, kun hallitus ilmoitti korottavansa polttoaineveroa.
 Pyrkimys vähentää päästöjä oli kansan keskuudessa äärimmäisen epäsuosittu. Se sai populistit liikkeelle.
 Lopputulos oli ilmaston kannalta huono: hallitus taipui pitkään jatkuneiden ja väkivaltaisiksi yltyneiden mielenosoitusten paineessa ja jäädytti korotukset.
 Suomessa syntyvyyden lasku tulee aiheuttamaan epäsuosittuja päätöksiä, Rotkirch arvioi.
 Yksi on jo näköpiirissä.  Eläketurvakeskus arvioi  hiljattain, että suomalaisten palkoistaan maksamat eläkemaksut tulevat nousemaan yli 25 prosentin lähivuosikymmeninä.
 Tutkimusprofessori Anna Rotkirch Väestöliitosta kertoo, että ekologinen kestävyys otetaan ensi kertaa huomioon tulevassa väestöpoliittisessa ohjelmassa. Väestöliitto
 Enemmistöllä työntekijöistä palkasta menee jo nyt suurempi osa eläkemaksuihin kuin veroihin.
 Rotkirchin mielestä Suomessa pitäisikin pohtia, mikä olisi sopiva väestökoko.
 Hänen mukaansa se olisi sellainen, joka mahdollistaa rauhanomaisen ja demokraattisen tavan siirtyä ekologisesti kestävään yhteiskuntaan.
 Tällä hetkellä syntyvyys on liian alhaisella tasolla, uskoo Rotkirch.
 – Todennäköisesti olisi paljon toivottavampaa, että kokonaishedelmällisyys olisi 1,6 tai hieman yli sen.
 Rotkirch painottaa, ettei Väestöliitto aio suositella mitään tiettyä lapsilukua, vaan kannattaa jatkossakin yksilön vapautta perhesuunnitteluun.
 Syksyllä julkaistavassa väestöpoliittisessa ohjelmassa tulee kuitenkin olemaan jotain täysin uutta: ekologinen näkökulma väestönkehitykseen.
 – Se läpäisee oikeastaan kaikki asiat, Rotkirch sanoo.
 Lue lisää:
 Tilastokeskus: Suomessa on nyt vähiten nuoria yli sataan vuoteen – väkiluku kääntymässä laskuun 2035
 Syntyvyyden romahdus pani väestöennusteet kerralla uusiksi – katso, miltä näyttää sinun kotiseutusi tulevaisuus
 Suomessa väki harmaantuu ja vauvat vähenevät – Yle kysyi kaikilta puoluejohtajilta, mitä asialle pitäisi tehdä
 Analyysi: Suomen matala syntyvyys on globaali ilmiö, mutta poliitikot riitelevät perhevapaista tai vauvatonneista, vaikka niillä ei ole syntyvyyteen juuri merkitystä

Syntyvyys laskee Suomessa nopeammin kuin koskaan, mutta onko se ilmaston kannalta hyvä vai huono uutinen? – "V-sanasta" tuli ilmastokeskustelun suurin tabu


Summary: Luvassa on pääasiassa hyvää ajokeliä.

Juhannuksen paluuliikenne on vilkkaimmillaan tänään iltapäivällä kello 14-19 välillä, arvioidaan valtakunnallisesta tieliikennekeskuksesta.
 Paluuliikenne sujuu kuitenkin torstain ja perjantain menoliikennettä jouhevammin, sillä osa mökille lähteneistä jää loman viettoon. Paluuliikenne jakautuu myös pidemmälle ajalle kuin menoliikenne.
 Tieliikennekeskuksen mukaan tuntuvia ruuhkia ei ole odotettavissa, mutta liikenne on vilkasta perinteisesti vilkkaasti liikennöidyillä valtateillä 3, 4 ja 5.
 Koko maahan on luvassa pääasiassa aurinkoista ajokeliä. Pohjois-Suomessa on pilvisempää ja sateista. Tuuli on voimakasta laajalti koko maassa, ja osassa maata on annettu puuskavaroituksia.

Juhannuksen paluuliikenne vilkasta iltapäivällä


Summary: Onnettomuuden syytä ei vielä tiedetä.

New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvaltain koillisosassa tapahtui tuhoisa liikenneonnettomuus lauantaina, kun kymmenen moottoripyöräilijän ryhmä törmäsi pick-up -autoon.
 Motoristeista seitsemän kuoli ja kolme loukkaantui, kertoi muun muassa  uutiskanava CNN . Kaksi loukkaantuneista on jo päässyt pois sairaalasta.
 Onnettomuuden syytä ei vielä tiedetä, ja viranomaiset pyytävätkin onnettomuuspaikalla olleilta valokuvia ja videoita, jotta syytä voitaisiin selvittää.
 Silminnäkijä  Miranda Thompson  kertoo CNN:n mukaan, että kaikki paikalle osuneet autoilijat osallistuivat pelastustöihin ja toivat paikalle myös huopia ja ensiaputarvikkeita.

Yhdysvalloissa seitsemän moottoripyöräilijää kuoli liikenneonnettomuudessa


Summary: Ylen ulkomaantoimituksen kesäsarjassa kurkistetaan, mitä kansainvälisen julkisuuden unohtamille ihmisille kuuluu.

– Olen pahoillani, että sinä jäit niin yksin.
 Nämä #metoo-liikkeen yhden johtohenkilön sanat saivat  Monica Lewinskyn  purskahtamaan itkuun 20 vuotta sen jälkeen, kun hänen ja presidentti  Bill Clintonin  suhteesta tuli koko maailmaa puhuttanut uutispommi.
 Lewinskystä tuli julkkis yhdessä yössä, kun suhde paljastui tammikuussa 1998. 24-vuotias nainen joutui valtaisan ryöpytyksen kohteeksi, ja hän koki jääneensä yksin kantamaan häpeää.  Lewinskyn mukaan  häntä eivät aikoinaan tukeneet edes feministit.
 Jos suhde olisi paljastunut #metoo-aikakaudella, suhtautuminen presidentin ja Valkoisen talon nuoren harjoittelijan suhteeseen olisi todennäköisesti saanut erilaisen sävyn.
 "Ensimmäinen nettikiusauksen uhri"
 Suhteesta paisui iso uutinen, koska sen avulla Clinton oli mahdollista saada syytteeseen. Molemmat olivat kiistäneet suhteen ja erikoissyyttäjä  Kenneth Starr  halusi Clintonin tuomiolle valehtelusta.
 Starr uhkasi Lewinskyä pitkällä vankeudella, jos tämä ei todista. 24-vuotias nainen joutui paljastamaan yksityiskohtia myöten intiimin kanssakäymisensä presidentin kanssa.
 Monica Lewinsky ja Bill Clinton Valkoisen talon henkilöstön pikkujouluissa. REX / AOP
 Internet oli tuolloin aloittelemassa voittokulkuaan, ja suhteen yksityiskohdat levisivät koko maailman silmien eteen, kun Starr latasi raporttinsa verkkoon. Niille, joilla ei vielä nettiä ollut, raportti oli tarjolla painetuissa lehdissä.
 Lewinsky sanoo olleensa  ensimmäinen ihminen, jonka maine tuhottiin internetissä täydellisesti ja maailmanlaajuisesti.
 Otsikoista pudonneet: Monica Lewinsky Monica Lewinskylla ja Bill Clintonilla oli suhde vuosina 1995–1997, kun Lewinsky työskenteli Valkoisen talon harjoittelijana. Suhde paljastui tammikuussa 1998, mutta Lewinsky kiisti sen valaehtoisessa lausunnossa. Lausuntoa vaativat Clintonia ahdistelusta syyttäneen  Paula Jonesin  asianajajat, joiden palkan maksoi konservatiivinen juristiryhmä. Myös Clinton kiisti suhteen. Lewinskyn työtoveri  Linda Tripp  oli salaa nauhoittanut keskusteluja, joissa Lewinsky uskoutui hänelle suhteesta. Tripp luovutti nauhat erikoissyyttäjä Kenneth Starrille. Lisätodisteet pakottivat Lewinskyn ja Clintonin myöntämään suhteen elokuussa. Lewinsky  teki syyttäjän kanssa sopimuksen  syytesuojasta ja todisti vastineeksi suhteesta. Myös Clinton joutui Suuren valamiehistön eteen. Syksyllä juttua koskeva aineisto julkaistiin. Kongressi asetti Clintonin syytteeseen väärästä valasta ja oikeuden estämisestä. Helmikuussa 1999 senaatti kuitenkin vapautti Clintonin syytteistä. Hänen kansansuosionsa  jopa nousi  skandaalin aikana.
 Nuori nainen joutui kokemaan, millaista on joutua tuntemattomuudesta ajan kuumimman uutisen sekä siihen liittyvien huhujen, paljastusten, pilkan ja sutkautusten kohteeksi.
 Seksileikeissä käytetty Clintonin sikari ja tahriintunut sininen mekko tulivat kaikille tutuiksi. Lewinskyä kuvailtiin bimboksi, viettelijäksi, stalkkeriksi ja paljon pahemmaksikin.
 Myös krääsää tuli kauppoihin. Esimerkiksi Kiinassa alettiin myydä  Clinton- ja Lewinsky-kondomeja .  The Cut -lehti laski vuonna 2015 , että Monica Lewinsky mainitaan nimeltä vähintään 128 laulussa, joukossa muun muassa  Beyoncén  ja  Eminemin  esittämät kappaleet.
 Clinton välttyi syytteiltä  ja jatkoi presidenttinä. Lewinsky joutui taistelemaan, jottei nujertuisi  ivasanojen ja hyljeksinnän edessä.
 "Maailman nöyryytetyin ihminen"
 Lewinsky  on jälkikäteen kertonut,  että hän koki skandaalin jälkeen olleensa maailman nöyryytetyin ihminen ja hautoneensa jopa ajatuksia itsemurhasta – vaikkei koskaan sitä yrittänytkään.
 Monica Lewinsky matkalla asianajajansa luokse 26. helmikuuta 1998. Ron Sachs / CNP / AOP
 Lewinsky sanoi aikoinaan, että hänen ja Clintonin suhde perustui molemminpuoliseen yhteisymmärrykseen. Jos suhteessa oli hyväksikäyttöä, se tuli vasta jälkeenpäin, kun Clintonin sisäpiiri yritti saattaa hänet huonoon valoon ja tämän vastustajat käyttivät häntä pelinappulana, hän katsoi.
 Aluksi äiti ei päästänyt tytärtään silmistään, todennäköisesti juuri itsemurhan pelon takia, Lewinsky kertoo kirjoituksessaan Vanity Fair -lehdessä.
 Vähitellen Lewinsky alkoi kuitenkin yrittää rakentaa uutta elämää.
 Vuonna 1999 hän  julkaisi oman versionsa tapahtumista ,  Monica's Story  eli  Monican tarina  -kirjan, jonka kirjoittajana oli  Andrew Morton .
 Monica Lewinsky lehdistötilaisuudessa Helsingissä huhtikuussa 1999. Matti Matikainen / AOP
 Lewinsky yritti hankkia elantonsa asustebisneksessä ja eri mediaprojekteissa. Pian hän kuitenkin päätti pitää matalaa profiilia välttääkseen syytökset yrityksistä hyötyä maineestaan.
 Lewinsky muutti Lontooseen ja suoritti maisterintutkinnon sosiaalipsykologiasta. Hän oli vuosikymmenen lähes tyystin poissa julkisuudesta.
 Leima pysyi sitkeästi
 Palattuaan Yhdysvaltoihin Lewinsky yritti löytää työpaikan, mutta havaitsi, että häneen lyöty leima piti sitkeästi. Lewinskyn mukaan työpaikkahaastatteluissa kävi toisinaan jopa suoraan ilmi, että työnantajat pelkäsivät palkata häntä mukana kulkevan maineen vuoksi.
 Lopulta Lewinsky kertoo tajunneensa, ettei perinteinen työpaikka ehkä ole häntä varten. Hän tuli toimeen omilla projekteillaan sekä lainaamalla rahaa perheeltä ja ystäviltä.
 Lewinskylla  todettiin muutama vuosi sitten traumaperäinen stressihäiriö , joka ei ollut hellittänyt vielä 20 vuotta skandaalin jälkeenkään. Hän sanoi olleensa vuosien terapiasta huolimatta jumissa menneisyytensä kanssa.
 – Kun skandaali puhkesi olin niin nuori, ettei identiteettini ollut vielä kehittynyt. Siksi oli vaikeaa torjua muiden luoma kammottava mielikuva, Lewinsky on kertonut.
 Vaikka Lewinsky ei itse näyttäytynyt vuosiin julkisuudessa, hänen nimensä esiintyi edelleen tämän tästä lehtien palstoilla.
 40-vuotiaana vuonna 2014 hän päätti lopettaa vaikenemisen, pyrkiä muuttamaan elämänsä ja antaa merkityksen menneisyydelleen.
 Nettikiusaamisen vastustaja
 Lewinsky alkoi kampanjoida  nettikiusaamista vastaan. Hän toteaa olleensa itse nettikiusattu, vaikkei kyseistä sanaa tai sosiaalista mediaa tuolloin vielä ollutkaan. Kuvat, vitsit ja kommentit hänestä levisivät muun muassa sähköpostitse eri puolille maailmaa.
 Hän päätti ryhtyä auttamaan muita kiusattuja luettuaan, että nettikiusattu  Tyler Clement  oli tehnyt itsemurhan 18-vuotiaana.
 Kesäkuussa 2015 Lewinskystä tuli  kiusaamisen vastaisen Bystander Revolution -järjestön neuvonantaja. Lewinsky on myös muun muassa julkaissut sovelluksen  kiusaamisen vastaisista emojeista .
 Vuosi sitten hän käynnisti  #DefyTheName-kampanjan.  Ajatuksena on, että ihmiset eivät anna haukkumanimien muokata identiteettiään, vaan uhmaavat niitä sanomalla ne ääneen.
 Hän kehotti kaikkia muuttamaan lokakuussa Twitter-nimensä nimeksi, jolla heitä on haukuttu. Lewinsky julkaisi videon, jossa hän luki lukuisat haukkumasanat, joilla häntä on nimitelty.
 Lokakuun Twitter-nimekseen Lewinsky valitsi "Monica Chunky Slut Stalker That Woman Lewinsky." Kampanjaan liittyi useita julkisuuden henkilöitä.
 Lewinsky on myös Vanity Fair -lehden avustaja ja hän on kirjoittanut lehteen  useita artikkeleja .
 #Metoo muutti suhtautumista
 Moni on pohtinut julkisuudessa, miten Clintonin ja Lewinskyn suhteeseen olisi suhtauduttu, jos se olisi paljastunut nykyisenä #metoo-liikkeen muuttamana aikana.
 Vaikka Lewinskykin on korostanut, että suhde perustui molemminpuoliseen suostumukseen, esimerkiksi  Vox-lehden toimittaja   Dylan Matthews  toteaa sen olleen oppikirjaesimerkki sellaisesta alaisen ahdistelusta, joka aiheuttaisi monelle toimitusjohtajalle potkut.
 Clinton ei ollut pelkästään 27 vuotta nuoremman Lewinskyn esimies, vaan myös Yhdysvaltain presidentti. Olisiko Lewinskyn ollut helppo kieltäytyä? Matthews kysyy.
 Monica Lewinsky ja Bill Clinton yhteiskuvassa vuonna 1995, kun Lewinsky työskenteli Valkoisen talon harjoittelijana. REX / AOP
 Nyt jopa Lewinsky itse sanoo, että hän on alkanut nähdä suhteensa Clintoniin uudessa valossa. #Metoo-liike on kiinnittänyt huomiota esimiesten ja alaisten väliseen vallan epätasapainoon.
 Lewinsky toteaa, että hänen ja Clintonin välinen valtasuhde sekä heidän ikäeronsa tekee suostumus-kysymyksestä monimutkaisen.
 Hän ylistää #metoo-liikettä  siitä, että se on rikkonut hiljaisuuden, joka on niin pitkään suojellut valtaapitäviä miehiä seksuaalisen ahdistelun ja hyväksikäytön sekä vallan väärinkäytön tapauksissa. Hän kiittää myös sitä, että naiset tukevat toisiaan.
 Lewinskykin lähetti seksuaalisen hyväksikäytön uhrien tunnustviitin:
 Lewinskyn mukaan hän käy edelleen läpi sitä, mitä tapahtui vuonna 1998, mutta #metoo-liike on auttanut häntä, koska hän tietää nyt, ettei ole yksin.
 Clintonilta hän toivoisi sitä, että tämä haluaisi pyytää häneltä anteeksi. Silloin hän olisi parempi mies ja yhteiskuntamme olisi parempi, Lewinsky uskoo.
 Aiheesta aiemmin:
 Monica Lewinsky palasi julkisuuteen: Kadun suhdetta Clintoniin
 Elävä arkisto: Monica Lewinsky Suomessa

Suhde presidenttiin teki Monica Lewinskystä nettikiusatun – Miten "maailman tunnetuin harjoittelija" pääsi jaloilleen?


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Kaapo Kakko varattiin toisena NHL:ään – vasta neljäs suomalainen, joka yltää näin korkeaan varausnumeroon
 Kaapo Kakko toimittajien ja kuvaajien ympäröimänä Kanadan Vancouverissa 20. kesäkuuta. Bob Frid / EPA
 Leijonissa maailmanmestaruuden voittanut  Kaapo Kakko , 18,  varattiin NHL:ään  toisella varausvuorolla. Kakon varasi New York Rangers. Ennen häntä varattiin vain ennakko-odotusten mukaisesti  Jack Hughes . Kakon lisäksi ensimmäisellä kierroksella varattiin peräti kaksi muutakin suomalaista,  Lassi Thomson  sekä  Ville Heinola .
 Suhde presidenttiin teki Monica Lewinskystä nettikiusatun – Miten "maailman tunnetuin harjoittelija" pääsi jaloilleen?
 Monica Lewinsky  AOP
 Monica Lewinskystä  tuli  julkkis yhdessä yössä , kun suhde Yhdysvaltain presidenttiin  Bill Clintoniin  paljastui tammikuussa 1998. 24-vuotias nainen joutui valtaisan ryöpytyksen kohteeksi, ja hän koki jääneensä yksin kantamaan häpeää. Jos suhde olisi paljastunut #metoo-aikakaudella, suhtautuminen presidentin ja Valkoisen talon nuoren harjoittelijan suhteeseen olisi todennäköisesti saanut erilaisen sävyn.
 Ny rillataan! Grillaaminen on tulokaslaji suomalaisessa ruokakulttuurissa
 Avotulella paahtaminen ja grillaaminen ovat nykyään olennainen osa suomalaista kesäarkea, mutta historiallisesti tarkasteltuna tulella paahtaminen ei ole kuulunut suomalaiseen ruokaperinteeseen. Ismo Pekkarinen / AOP
 Grillaaminen on olennainen osa  suomalaisten kesänviettoa . Ruoan valmistus avotulella on kuitenkin varsin tuore tulokas. Vielä sukupolvi sitten ruokaa paahdettiin avotulella lähinnä erä- ja metsästysretkillä. Ruokalehdillä on keskeinen rooli grillaamisen yleistymisessä.
 Sörkan katupojista se alkoi jo sata vuotta sitten – Sini Hursti, 34, jatkaa auttamistyötä jo neljännessä polvessa
 Sini Hursti Helsinginkadun Hurstin Valinnassa. Antti Haanpää / Yle
 Sini Hursti  on aloittanut hiljattain Veikko ja Lahja Hurstin Laupeudentyö -yhdistyksen  toiminnanjohtajana . Sörnäisissä toimintansa alun perin aloittanut yhdistys jakaa ruoka-apua ja vaatteita, järjestää itsenäisyyspäivä- ja joulujuhlia sekä lähettää joulupaketteja vähävaraisille. Apua tarvitsevia riittää edelleen jonoksi asti, mutta leipäjonoilla on nykyisin myös ekologinen tehtävä: hävikkiruoan jakaminen.
 Sää viilenee hieman – juhannuspäivä paikoin erittäin tuulinen
 Juhannuspäivän sääennuste. Ilmatieteen laitos
 Suomeen virtaa hieman viileämpää ilmaa. Lämpötilat laskevat 5...10 astetta juhannusaaton lukemista. Koleinta on Lapissa, missä sataa paikoin runsaasti vettä. Maan keskiosassa tulee päivän aikana sade- ja ukkoskuuroja ja sää on erittäin tuulinen. Pohjanmaan maakunnissa tuulenpuuskat ovat vaarallisen voimakkaita. Aurinkoisinta ja lämpimintä on etelässä. Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Kaapo Kakko varattiin toisena NHL:ään, grillaaminen on tulokaslaji suomalaisessa ruokakulttuurissa, sää viilenee


Summary: VR-peli voisi asettaa nuoria kiusatun saappaisiin. Empatian herättäminen ei kuitenkaan ole helppoa.

Stefan Kalberg  on yksi niistä lukuisista suomalaisista, jotka ovat kokeneet nuoruudessaan kiusaamista. Hänen kohdallaan ilkivalta oli enimmäkseen porukasta ulos jättämistä ja henkistä väkivaltaa.
 Kalberg tietää omasta kokemuksestaan, ettei kiusaaminen useimmiten lopu kouluun. Se seuraa perässä myös kesälomalle.
 – Samat porukat pyörivät myös lomalla, ei se oikeastaan miksikään siitä muutu. Lomalla jää monet hauskat aktiviteetit väliin, kun mukaan ei huolita.
 Bullied VR -pelin projekti päällikkö Stefan Kalberg on kiitollinen, ettei häntä koskaan kiusattu fyysisesti. Timo Sihvonen / Yle
 Psykologian professori  Christina Salmivalli  kertoo, että Suomessa käytössä olevan lähikoulujärjestelmän vuoksi kiusaajat pysyvät kiusattujen lähellä myös loma-aikaan. Toisaalta kesällä kiusaajistakin saattaa tulla kavereita.
 Vaikka kesä voi olla pakokeino kiusaajien kynsistä, tulee sen mukana myös uusia haasteita. Kiusaaminen saattaa siirtyä voimakkaammin sosiaaliseen mediaan. Voi myös olla, että nuori menettää tärkeän tukihenkilön kesän ajaksi. Koulu tarjoaa oppilaille esimerkiksi koulupsykologin ja kuraattorin palveluita, jotka voivat olla todella tärkeitä kiusaamista kokevalle lapselle tai nuorelle.
 Hormonitoiminta voi sekoittaa empatiakyvyn
 Kiusaaminen jätti Kalbergiin syvät arvet. Hän kuitenkin halusi hyödyntää omia kokemuksiaan hyvään tarkoitukseen. Näin sai alkunsa Bullied VR -peli, jonka projektijohtajana Kalberg toimii. Pelin tarinassa pelaaja asettuu kiusatun nuoren saappaisiin.
 – Toivon, että tämä peli herättäisi nuorissa empatiaa.
 Empatian herättäminen voi olla haasteellista, ainakin poikien kohdalla. Vaikka empatiakyky yleisesti kasvaa vauvaiästä aikuisuuteen saakka, voi pojilla etenkin murrosiässä näkyä haasteita osoittaa empatiaa.
 Akatemiatutkija  Mikko Peltolan  mukaan empatia voidaan jakaa affektiiviseen ja kognitiiviseen empatiaan. Jo vauvaiässä kehittyvä affektiivinen empatia on reagoivaa: kun nähdään, että toisella on hätä, sama tunne herää myös itsessä.
 Kognitiivinen empatia kehittyy erityisesti murrosiässä. Se on kykyä asettua toisen asemaan, toisen ymmärtämistä ja huomioon ottamista.
 Peltolan mukaan jotkin tutkimukset osoittavat, että affektiivinen empatia vähenee murrosikäisillä pojilla.
 Peltola uskoo, että hormonitoiminta voi vaikuttaa muutoksiin empatiakyvyssä. Nuorilla pojilla kasvavat testosteronitasot voivat sumentaa empatiakykyä ja johtaa aggressiivisuuteen sekä muuhun häiriökäyttäytymiseen.
 – Muutos on kuitenkin vain väliaikainen ja palaa ennalleen kiivaimman murrosiän jälkeen.
 Virtuaalitodellisuus herättää tunteita
 Kajaanin ammattikorkeakoulussa opiskeleva Stefan Kalberg uskoo, että VR-pelin avulla empatian tunteita voidaan saada herätettyä myös potentiaalisissa kiusaajissa.
 – Virtuaalitodellisuus tuo kokemuksen kiusaamisesta paljon lähemmäs kuin video tai dokumentti ja herättää varmasti voimakkaampia tunteita.
 Virtual reality (VR) tarkoittaa virtuaalista todellisuutta, eli esimerkiksi virtuaalilaseilla silmien eteen tuotua keinotekoista ympäristöä.
 Myös Peltola uskoo pelillä olevan potentiaalia vähentää kiusaamista kouluissa. Erityisesti hän iloitsee, että teknologiaa osataan valjastaa myös tähän tarkoitukseen.
 Pelin tarina on jo käsikirjoitettu, mutta varsinaista sisältöä täytyy vielä kehittää. Kuva on mallinnos pelistä. Stefan Kalberg
 Christina Salmivalli kertoo, että maailmalla on tehty VR-kokeiluja, joissa pelaaja pääsee näkemään, miltä tuntuu olla koditon tai maahanmuuttaja. Kokeilussa mukana olleet henkilöt olivat halukkaampia lahjoittamaan rahaa ihmisryhmien hyväksi, joiden elämää pääsivät kokemaan VR-lasien kautta.
 Virtuaalitodellisuutta on hyödynnetty myös  sodan raakuuden ymmärtämiseen . Omin aistein tehtyjen havaintojen uskotaan lisäävän empatiaa ja ymmärrystä tapahtuman kokeneita kohtaan.
 Ahdistava koulupäivä odottaa VR-maailmassa
 Myös Kajaanissa kehitetty Bullied VR -peli keskittyy tunteeseen, miltä kiusaamisen kohteena oleminen todella tuntuu.
 – Kiusaaja saattaa usein herätä tekojensa seurauksiin, kun jotain vakavaa tapahtuu. Tällä pelillä yritämme herättää niitä tunteita aikaisemmassa vaiheessa, jotta niiltä seurauksilta vältyttäisiin.
 Peli on vielä alpha-vaiheessa, eli täysin alkutekijöissään. Se ei ole visuaalisesti vielä kovin rikas, eikä tarinassakaan pääse juuri etenemään kotia pidemmälle.
 Tässä vaiheessa pääsee kuitenkin jo tutustumaan pelattavan hahmon lähtötilanteeseen. Kotona asiat eivät ole hyvin. Jalkansa pahasti rikkonut isä kittaa olutta olohuoneen sohvalla, ja stressaantunut ylityöllistetty äiti häärii keittiössä. Ahdistava koulupäivä odottaa virtuaalimaailmassa kompastelevaa pelaajaa.
 Graafikko Milla Piipponen kertoo olevansa pelin tekijöistä ainoa, joka ei ole itse kokenut kiusaamista. Timo Sihvonen / Yle
 Pelissä kiusaaminen alkaa sanallisena härnäämisenä ja uhkailuna. Hiljalleen kiusaajarinki kasvaa. Osa liittyy toimintaan mukaan, toiset eivät ole huomaavinaan kiusaamista ja antavat sille hiljaisen hyväksyntänsä. Kuulostaa varmasti tutulta todella monelle.
 Jossain vaiheessa tarinan edetessä kiusaaminen ilmenee jo fyysisenä.
 Pelin parissa ahertaa kaikkiaan seitsemän opiskelijaa, ja se on samalla joukkion työharjoitteluprojekti.
 Kalberg uskoo pelin valmistuvan puolessa vuodessa, mikäli rahoitusta löytyy. Hän toivoo, että se otettaisiin käyttöön kouluissa keinoksi kiusaamisen kitkemiseen.
 Oletko sinä havainnut nuorissa empatiakyvyn heikkenemistä? Jutun keskusteluosio on auki kello 22.00 saakka.
 Lue seuraavaksi:
 Myrskyisä murrosikä – Aivosolut järjestyvät uusiin asemiin
 VR-painajainen voi viedä jalat alta – virtuaalitodellisuus kuljettaa kokijan ihmisten pahoihin uniin

Empatiakyky tippuu murrosiässä, ja se voi tehdä nuoresta kiusaajan – tähän yritetään puuttua teknologian avulla


Summary: Komediaa vakavista aiheista tekevä elokuvaohjaaja on nykyisin tyytyväinen, ettei päässyt elokuvakouluun.

Teemu Nikki on yksi tämän hetken puhutuimmista elokuvaohjaajista. Nikki työryhmineen on tarttunut töissään niin mielenterveysongelmiin, eutanasiaan kuin eläinten lopettamiseenkin. Parhaillaan työn alla on suvaitsevaisuutta käsittelevä elokuva NIMBY (not in my backyard), jota on kuvattu alkukesä Forssassa. Aiheita käsitellään usein hieman nyrjähtäneesti, huumorin avulla.
 – Teemme komedioita vakavista aiheista, sanoo Nikki.
 Vaikeista aihevalinnoista huolimatta Nikki ei tunnustaudu erityisen rohkeaksi elokuvantekijäksi.
 – Ehkä tyhmäksi mieluummin, että valitsen tuollaisia aiheita, hymähtää Nikki.
 Jossain päin maailmaa elokuvien tekijät joutuvat vankilaan elokuvistaan. Tai heidän henkeään voidaan uhata.
 – Heihin verrattuna en ole rohkea. Teen ihmisille vähän ajattelemisen aihetta, joku voisi sanoa "ei niin kaupallisista aiheista".
 NIMBY-elokuva kertoo suvaitsevaisten ihmisten suvaitsemattomuudesta. Forssassa kuvattiin mm. maahanmuuttajavastaista mielenosoitusta. Ville Välimäki / Yle
 Self made man
 Nikki kertoo olleensa jo nuorena poikana varma siitä, että haluaa tehdä elokuvia. Ensimmäinen Nikin pitkä elokuva Kolme Simoa valmistui, kun mies oli 36-vuotias.
 Ovet elokuva-alan oppilaitoksiin eivät koskaan auenneet, mutta loppujen lopuksi Teemu Nikki on tyytyväinen omaan polkuunsa elokuvaohjaajaksi.
 – Joskus olen vähän kärsinyt siitä, kun en päässyt mihinkään kouluun. Ehkä juuri sen takia tykkään mainostaa nyt, että onneksi en päässyt: näin minusta tuli omanlaiseni tekijä, sanoo Nikki.
 Sysmäläiseltä maatilalta kotoisin oleva Nikki ei peittele kansainvälisissä elokuvapiireissä maalaisjuuriaan. Päinvastoin.
 – Siinä on kyllä tiettyä eksotiikkaa, että olen itseoppinut sikafarmarin poika. Varsinkin englanniksi se toimii hyvin, self-made pigfarmer’s son, sanoo Teemu Nikki.
 "On ollut niitäkin aikoja, että olen ajatellut kohta meneväni raksalle töihin."
 Viimeiset kymmenen vuotta Nikin projektit ovat kasvaneet tasaisesti ja tehty työ on kantanut hedelmää.  Armomurhaaja  oli Suomen Oscar-ehdokkaana vuonna 2018. Samana vuonna ohjaaja sai ensimmäisen Jussi-patsaansa, tv-sarjat ja elokuvat ovat saaneet palkintoja kansainvälisillä festivaaleilla.
 Työryhmä oli loppukeväästä  Cannesin festivaaleilla  seuraamassa, kun lyhytelokuva All inclusive oli mukana  kilpailusarjassa . Nikki sanoo menestyksen tapahtuneen pienin askelin ja tiedostaa, että tulokset ovat vaatineet sitkeyttä.
 – On ollut niitäkin aikoja, että olen ajatellut kohta meneväni raksalle töihin. Projektit eivät edenneet, enkä saanut rahoitusta. Kyllä minä tunnen kiitollisuutta, että nyt saan tehdä tätä työtä.
 -Tässä Nimbysssäkin minulla on hirveän hieno ryhmä. Hienoja ja hauskoja ihmisiä, joiden kanssa pääsen viettämään kaksi kuukautta, kehuu Nikki työryhmäänsä. Ville Välimäki / Yle
 Mies voi lähteä Sysmästä, mutta Sysmä ei lähde miehestä
 Teemu Nikki sanoo kotipaikkakuntansa, pienen päijäthämäläisen Sysmän edustavan itselleen perisuomalaista paikkaa, jossa kaikki ei aina ole ihan postiivista, mutta ihmiset ovat periaatteen ihmisiä hyvässä ja pahassa.
 – Olen Sysmästä eikä se minusta ikinä lähde. Tosin oli minullakin nuorempana vaihe, jolloin häpesin maalaisuuttani, mutta tätä nykyä kaikkea muuta, sanoo Nikki.
 Ohjaaja ylläpitää Facebook-ryhmää “Sysmä laajentaa”, jossa jakaa pilke silmäkulmassa kuvia itsestään eri puolilta maailmaa Sysmän vaakunalla varustettu liivi yllään. Nikki laittaa myös elokuviinsa Sysmä-viittauksia. All inclusive-elokuvassa on Sysmä-viiri. Sysmä-viittauksia tulee olemaan nyt tekeillä olevassa Nimbyssäkin.
 – Jostain syystä elokuvan Lämsä-nimisessä kylässäkin juodaan sahtia, sanoo Nikki ja viittaa hämäläiseen perinnejuomaan.
 "Kun on oikeat työkalut ja traktorissa löpöä"
 Nikki kertoo olevansa symäläisittäinkin varsin maalainen, sillä kotitilalle ajetaan vielä kaksikymmentä kilometriä Sysmän kirkonkylästä eteenpäin. Maatilalla kasvaminen on vaikuttanut Nikin omien sanojen mukaan hänen tapaansa tarttua töihin.
 – Maatiloillahan aina luullaan, että kaikki osataan tehdä itse. Vaikka ei osattaisikaan, niin ainakin ollaan sitä mieltä, että kerran tai kolme kertaa pitää yrittää, kuvailee Nikki.
 Nikki kertoo esimerkin, miten Armomurhaaja -elokuvaa, tehdessä rahaa ei ollut, mutta elokuva oli silti päätettu tehdä. Loppujen lopuksi Nikki puvusti ja lavasti puolisonsa kanssa elokuvan. Kokkaamisesta kiinnostuneena Nikki huolehti myös kuvausten cateringista.
 – Minussa on se oletusasetus, että pystyn tekemään mitä vain. Monta kertaa en tosin ole pystynyt. Lähden tekemään asioita sillä ajatuksella, että kyllä tämä tästä luonnistuu: kun on oikeat työkalut ja traktorissa löpöä, niin kyllä tämä pelto tästä kynnetään, sanoo Nikki.
 Elokuva suvaitsevaisten suvaitsemattomuudesta
 Nyt tekeillä olevassa  NIMBY-elokuvassa  pohditaan sitä, miten kaukaa voi olla helposti suvaitsevainen, mutta ilmiöiden tai asioiden tullessä lähelle, suvaitsevaisuus saattaa hankaloitua.
 Elokuva tapahtuu pienellä kuvitteellisella Lämsä -paikkakunnalla.  Nimbyssä suvaitsevaisuutta katsellaan monelta eri kantilta. Ville Välimäki / Yle
 – On helppoa sanoa mielipiteitä asioista, jotka eivät kosketa itseä. Nimbyssä suvaitsevaisuutta katsellaan monelta eri kantilta, sanoo Nikki.
 Elokuva tapahtuu pienellä, kuvitteellisella Lämsän paikkakunnalla, jolla ei ainakaan tekijöiden mukaan ole selvästi esikuvaa Suomen kartalla. Teemu Nikki ei usko, että ihmisten suvaitsevaisuus olisi kiinni asuinpaikan koosta.
 – Se, miten paljon hyväksyy ihmisissä erilaisia mielipiteitä, ei riipu siitä, oletko isolta vai pieneltä paikkakunnalta. Se riippuu siitä, kunnioitatko toisia ihmisiä vai et, sanoo Nikki.
 Forssasta löytyi hyvin kuvauspaikkoja
 Vihdissä asuva Teemu Nikki on viettänyt alkukesän perheineen kokonaan Forssassa. Puoliso, kuvaaja Sari Aaltonen ja Nikki ovat asuneet forssalaisen rintamamiestalon yläkertaa ja pariskunnan lapselle on palkattu hoitaja Forssasta. Näin pitkien kuvauspäivien jälkeen aikaa ei kulunyt matkustamiseen. Järjestely on osoittautunut perheelle toimivaksi.
 – Etukäteen ajattelin, että mahtavaa päästä käymään kirpputoreilla ja kiertelemään tällä alueella, mutta jos minulla on ollut vapaa-aikaa, olen viettänyt sen lapseni kanssa. Muu vapaa-aika on mennyt kuvauspaikkojen etsimisessä. Forssa on kuitenkin ollut yllättävän viehättävä kaupunki, sanoo Nikki.

Palkittu elokuvaohjaaja Teemu Nikki: "Siinä on eksotiikkaa, että olen itseoppinut sikafarmarin poika"


Summary: Kesäkuun alusta poliisi on saanut kirjoittaa rattijuopolle sakot ilman, että asia menee tuomioistuimeen. Tällä tavoin pyritään vähentämään tuomioistuimien työtaakkaa.

Rauhallinen ja syvä puhallus pilliin. Jos mittari värähtää, poliisi voi kirjoittaa suoraan sakon rattijuopumuksesta. Kesäkuun alussa voimaan tullut uusi lakimuutos tietää lisätöitä poliisille.
 Tähän asti syytteet rattijuopumuksesta on lähtenyt käräjäoikeuskäsittelyyn, jonka jälkeen käräjäoikeus on määrännyt seuraamuksen kuten sakon ja määrännyt ajokiellon. Kaikkineen tämä vei aikaa joitain kuukausia.
 Nyt asia on nopeutunut, kun poliisi voi heti määrätä sakon tavatessaan rattijuopon ja ajokielto tulee poliisin lupahallinnosta.
 Edelleen oikeus mennä tuomioistuimen kautta
 Rattijuopumukseen syyllistynyt saa itse päättää, suostuuko ottamaan suoraan sakon vai haluaako, että asia etenee tuomioistuimeen. Kun epäilty suostuu sakkoon, hän luopuu suullisesta tuomioistuinkäsittelystä.
 Kaakkois-Suomen poliisin mukaan ihmiset ovat suhtautuneet uuteen lakiin hyvin ja suurin osa on valinnut poliisin kirjoittaman sakon.
 – Se tietysti nopeuttaa asioita ja helpottaa rattijuoppouteen syyllistyneitä, jos kaikki hoituu kertalaakista, sanoo ylikomisario  Jukka Lankinen  Kaakkois-Suomen poliisista.
 Vielä ei tiedetä, kuinka lakimuutos vaikuttaa aikaan, joka kuluu ajokiellon määräämiseen. Kihlakunnansyyttäjä  Osmo   Mannisen  mukaan epäiltyjä kiinnostaa eniten ajokieltojen pituudet, koska se vaikuttaa kulkemisiin.
 – Poliisin lupahallinto voi määrätä varsinaisen ajokiellon vasta sitten, kun syyttäjä tai käräjäoikeus on ratkaissut, onko epäilty syyllistynyt rattijuopumukseen vai ei, sanoo kihlakunnansyyttäjä Manninen Itä-Suomen syyttäjänvirastosta.
 Uutta sakkomenettelyä voidaan käyttää vaan tarkkuusalkometrillä mitattuihin rattijuopumuksiin. Kalle Schönberg / Yle
 Uutta lakia voidaan soveltaa vain lievempiin rattijuopumuksiin
 Uutta sakkokäytäntöä voidaan soveltaa vain lievempiin rattijuopumuksiin. Törkeät rattijuopumukset menevät edelleen tuomioistuimen päätettäväksi.
 – Ja jos epäillään huumaantuneena ajoa, sitä ei pysty sakolla hoitamaan, ynnää ylikomisario Lankinen.
 Kesäkuun alussa voimaan tullut sakkomenettely koskee vain tarkkuusalkometrillä puhallutettuja rattijuopumuksia. Verikokeissa todetut promillerajojen ylitykset menevät edelleen tuomioistuinten kautta.
 Lisää töitä poliisille
 Lakimuutoksen myötä poliisin lupahallinnon työmäärä kasvaa, kun se joutuu määräämään ajokiellot. Tähän asti ajokiellon on määrännyt käräjäoikeus.
 – On iso työ, kun ajokiellot käsitellään nyt poliisilaitoksella. Ensin partio määrää väliaikaisen ajokiellon, ja sitten poliisin lupahallinto määrittelee lopullisen ajokiellon pituuden, kertoo ylikomisario Jukka Lankinen Kaakkois-Suomen poliisista.
 Lakimuutos tietää myös lisätöitä partioille.
 – Aika paljonkin tulee töitä lisää. Partio joutuu tekemään suppeaa esitutkintaa eli kuulustelemaan rattijuopumuksesta epäillyn henkilön, Lankinen kuvailee.
 Aiemmin kuulustelut on tehty poliisilaitoksella.
 Epäilty saa päättää itse, haluaako sakkomenettelyn vai asian hoidon tuomioistuimen kautta. Tiina Jutila / Yle
 Rattijuopumukset tietävät silti töitä syyttäjille
 Ylikomisario Jukka Lankinen arvioi, että lakimuutos helpottaa tuomioistuinten työtaakkaa. Syyttäjien työtaakka puolestaan pysyy vähintään samana.
 – Lakimuutos ei suoranaisesti helpota ja vähennä töitämme. Aikaisemmin syyttäjä teki syytteen käräjäoikeuteen rattijuopumuksista, nyt poliisi kirjoittaa sakon ja rattijuopumus tulee ratkaistavaksi syyttäjälle. Ratkaisija tässä vaan vaihtuu tuomioistuimesta syyttäjäksi, kertoo kihlakunnansyyttäjä Osmo Manninen Itä-Suomen syyttäjänvirastosta.
 – Tavoitteena tässä on ehkä se, että tuomioistuimelta siirretään sakkomenettelyyn tällaisia rutiininomaisia juttuja, jotka eivät vaadi oikeudellista harkintaa, pohtii Manninen lakiuudistuksen syitä.
 Tähän asti rattijuopot ovat päätyneet käräjäoikeuteen. Nyt käräjäoikeuden penkit eivät enää kulu, kun rutiininomaiset rattijuopumustapaukset siirtyvät poliisin ratkaistavaksi tien päälle.
 Sakkomenettely edellyttää, että poliisin pitää tehdä tien päällä suppea esitutkinta eli kuulustella epäilty. Tiina Jutila / Yle

Rattijuoppo saa nyt sakon poliisilta heti, kun kärähtää – mutta voi päättää, ottaako sen vastaan


Summary: Yhdysvalloissa kokeillaan parhaillaan, voisiko raudalla paikata myös tämän päivän katuja.

Yksi kesän merkeistä on täällä taas: tietöitä tehdään Suomessa tänä kesänä puolentoista tuhannen kilometrin pituudelta, ja kaupungeissa liikkumista hidastuttavat katutyöt.
 Sama homma oli hoidettavana jo muinaisilla roomalaisilla, joiden tieverkosto on yksi heidän ihailluimpia saavutuksiaan.
 Roomalaiset tiet halkoivat Eurooppaa suorina ja pitkinä, mutta nekin kärsivät sään vaihteluista ja kuluivat sandaalien alla – puhumattakaan siitä rattaiden ja vaunujen aiheuttamasta rasituksesta, jota Pompejin kaltaisen vilkkaan kaupungin kadut joutuivat sietämään.
 Pompejille erityinen ongelma oli se, että katukivet olivat kovettunutta laavaa. Se kesti huonosti rattaanpyörien jatkuvaa vierintää. Kapeiden katujen kakkostehtävä viemäreinä oli omiaan pahentamaan kulumista.
 Mitä siis tehdä? Kadun uusiminen kivi kiveltä olisi pakottanut pysäyttämään liikenteen kokonaan viikoiksi tai jopa kuukausiksi. Se olisi myös ollut kovin kallista puuhaa.
 Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan roomalaisilla oli kekseliäs pika-apu: he kaatoivat kadun uriin ja kuoppiin sulatettua rautaa.
 Aiemmin on oletettu, ettei roomalaisten tekniikka riittänyt yli 1 100 asteen lämpötiloihin raudan sulattamiseksi. Roomalaispätseistä rakennetut kopiot ovat kuitenkin osoittaneet, että kuumuutta syntyi kylliksi.
 Pompejin katutyöt loppuivat kertaheitolla, kun Vesiviuksen purkaus tuhosi kaupungin vuonna 79.
 Tuoreessa tutkimuksessa kartoitettiin 5,5 katukilometriä. Raudan jäämiä löytyi 434 katukivestä. Joissakin oli myös murskattua kiveä tai keramiikkaa.
 Yksi katu näyttää olleen erityinen murheenkryyni. Tutkijat laskevat, että syvyydeltään jopa parikymmensenttiset urat vaativat yli 70 litraa kuumaa rautalientä.
 Vaikka rautaa löytyi vain tärkeimmiltä väyliltä, ja sivukaduilla korjaukset näytetään tehdyn vaihtamalla kuluneet kivet uusiin, tutkijat päättelivät, etteivät saatavuus ja hinta olleet este raudan käytölle.
 Ensimmäisen vuosisadan loppupuolella Rooma sai 550 tonnia rautaa vuodessa vastikään valloittamastaan Britanniasta, ja rautaa tuotiin muualtakin Euroopan roomalaisalueilta.
 Malmivaroja pidetään yhtenä Britannian roomalaisvalloituksen tärkeimmistä syistä. Raudan lisäksi Britanniasta kaivettiin Rooman tarpeisiin muun muassa kuparia, kultaa ja hopeaa.
 Varsinaista rautaa ei tietöihin edes tarvittu, tutkijat arvelevat. Heidän mukaansa teiden täyte lienee ollut raudan valmistuksessa syntynyttä kuonaa, jonka rautapitoisuus oli yhä varsin korkea.
 Kauppalaivat käyttivät sitä painolastina seilatessaan Britanniasta ja möivät sen pois tultuaan satamaan.
 Varsinaisen paikkaustyön kulku on vielä epäselvä, kertoo tutkimusartikkelin pääkirjoittaja apulaisprofessori  Eric Poehler  Massachussettsin Amherstin yliopistosta. Hänen veikkauksensa on, että orjat pantiin kantamaan kuumaa rautalientä.
 Tähänastiset tulokset on julkaistu _ American Journal of Archaeology _-lehdessä. Tutkimuksia on määrä jatkaa analysoimalla rautajäämät niiden alkuperän varmistamiseksi. Myös muita teitä ryhdytään kartoittamaan rautajälkien toivossa.
 Yhdysvalloissa kokeillaan vanhan roomalaisen konstin soveltamista tähän päivään. Minnesotan yliopisto testaa Duluthissa, onko rautapitoisesta jätemalmista teiden kestäväksi paikkamateriaaliksi. Tavoitteena on, että paikka kovettuu 10–20 minuutissa ja työn voi tehdä talvellakin.
 Kun Rooman valta oli huipussaan, kaikki tiet todellakin veivät Roomaan, kuten sanonta kuuluu. Pää-, sotilas-, paikallis- ja sivuteistä muodostunut roomalaisteiden verkosto levittäytyi Skotlannin rajalta ja Iberian niemimaalta Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään.
 Teiden alkuperäinen tarkoitus oli sotajoukkojen ja niiden huollon vaatimien tarvikkeiden mahdollisimman nopea liikuttaminen, mutta varsin pian myös kauppiaat alkoivat hyödyntää laajaa verkostoa.
 Vielä satoja vuosia Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen roomalaisten tiet olivat Euroopan kattavin ja luotettavin yhteydenpitoverkosto. Viime vuonna ilmestyneen  tanskalaisen tutkimuksen  mukaan ne olivat vieläkin enemmän, Euroopan nykyisen vaurauden pohja.
 Kööpenhaminan yliopiston ekonomistit ottivat tutkimuksensa pohjaksi vuoden 117, jolloin roomalaistiestö oli laajimmillaan. He vertasivat karttaa vuonna 2010 otettuihin öisiin satelliittikuviin, joissa hohtavat kaupunkien ja moottoriteiden valot.
 Kuvat osoittavat, että eniten taloudellista toimintaa on tänäkin päivänä siellä, missä roomalaiskaupunkeja ja armeijan sillanpääasemia yhdistäneitä teitä oli tiheimmillään.
 Euroopan valot vuonna 2012 yhdysvaltalaisen Suomi NPP -satelliitin kuvaamina. Nasa
 Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä vastaavaa yhteyttä ei näy, sillä tiet hylättiin roomalaisten vetäydyttyä. Paikalliset heimot liikkuivat kameleilla hevosten sijaan, eivätkä kamelit tarvinneet teitä.
 Kaikki tiet eivät olleet kivettyjä, mutta sellaisiakin oli kymmeniä tuhansia kilometrejä. Matkan varrelle rakennettiin siltoja, tunneleita ja majataloja, joiden ansiosta arkeologiat saavat yhä edelleen uutta tietoa roomalaiselämästä.
 Yksi tuoreimmista löydöistä esiteltiin huhtikuussa, kun Golanin kukkuloilla Moshav Ramotissa sijaitsevasta maalaispuutarhasta löytynyt kivinen virstanpylväs paljasti salaisuutensa Haifan yliopiston tutkimuksessa.
 Sussitan muinaiskaupungin ja Golanin välisen tien varteen noin 1 800 vuotta sitten pystytetty pylväs löytyi 1960-luvulla, mutta unohtui puutarhan koristeeksi. Viime vuonna pylväs löydettiin uudelleen, kun tutkijat ryhtyivät selvittämään, oliko alueella kulkenut roomalainen tie.
 Pylväs on ajoitettu vuosien 236 ja 238 välille. Tutkijoille selvisi lopulta, mitä epäselvässä kaiverruksessa lukee.  Sussitan kaivausprojekti / Haifan yliopisto
 Pylväs on epätasaista basalttikiveä ja kaiverrus kömpelö, joten sen tulkitseminen oli vaikeaa, kertoo  Sussitan arkeologista projektia  johtava  Michael Eisenberg .
 Lopulta se selvisi: kivi, joka oli samalla poliittista viestintää, kertoi rahvaan joukosta keisariksi ponnistaneen miehen lyhyestä valtakaudesta. Hänen nimensä oli  Maximinus Thrax .
 Roomalaisten historioitsijoiden teksteissä häntä kuvataan barbaariksi ja jopa rosvopäälliköksi. Hän kuitenkin käänsi takkinsa ja astui armeijaan, nousi sen riveissä yhä ylemmäksi ja äänestettiin lopulta keisariksi.
 Valtakausi hajoamistuskissa kuohuneessa Roomassa jäi kolmeen vuoteen. Maximinus Thrax murhattiin ja hänen päänsä joutui seipään nokkaan.
 Pääkuva: "Pompeii Street 3" / James Trosh,  CC BY 2.0
 Lue myös: Pohjois-Englannista löytyi satoja kilometrejä roomalaisteitä laserkuvista

Muinaisen Pompejin katukivistä löytyi merkkejä roomalaisten erikoisista korjaustöistä


Summary: Peritty taulu voi olla riemu tai rasite. Maku muuttuu, ja myös sijoituksena ostettu taide voi kadottaa arvonsa.

Taiteen ostaminen elää murrosvaihetta. Varsinkin vanhempi klassinen taide on ammattilaisten mukaan kokenut kriisin. Moni perintötaulusta eroon haluava pettyy, kun työn arvo onkin pelkkää tunnetta.
 Intendentti  Kasper Hagelstam  huutokauppatalo Hagelstam & Co:sta, huutokauppayrittäjä, Hirvaskankaan huutokauppakeisarina tunnettu  Aki Palsanmäki  ja kokkolalainen taidekeräilijä  Erik Forslund  neuvovat, mitä tehdä perintötaulujen kanssa.
 1. TUNNISTA
 Taideteoksen arvo kannattaa selvittää, ettei erehdy myymään tonnin taulua kympillä. Sama pätee myös toisinpäin. Jos tietää arvon, ei maksa ylihintaa taideostoksestaan.
 – Netistä löytyy runsaasti kuvia ja tietoa. Myös huutokauppakamarit tekevät arvioita. Meille tulee kymmeniä yhteydenottoja päivittäin verkkosivujemme tai sähköpostin kautta, kertoo Kasper Hagelstam.
 Karkeasti arvioiden vähintään puolet kaikista yhteydenottajista pettyvät, kun vaarin komealla taululla onkin vain tunnearvo, jos sitäkään.
 2. MYY
 Ikääntyneet ostajat eivät hanki enää uutta. Nuorempi polvi ei halua ostaa samoja nimiä kuin vanhempansa, jos ylipäätään innostuvat ostamaan taidetta.
 – Käymme vuosittain monissa suomalaiskodeissa. Valkoisiin, moderneihin koteihin ei enää välttämättä haluta seinille mitään, tai korkeintaan Ikean juliste, miettii Aki Palsanmäki.
 Vanhempi klassinen taide on notkahtanut. Hagelstamin mukaan hinnat ovat pudonneet jopa 50-70 prosenttia. Toisaalta tunnetut nimet pitävät pintansa ja kasvattavat arvoaan.
 Sama ilmiö näkyy myös pääkaupunkiseudun ulkopuolella.
 – Tauluja ostetaan, mutta esimerkiksi öljyvärimaalauksille ei tällä hetkellä ole oikea hetki. Aina voi kokeilla paljousalennusta. Jos ei yksi myy, pannaan kympillä koko pino. Se saattaa jo ostajan löytää, sanoo Palsanmäki.
 Helene Schjerfbeckin Naisprofiili Jarkko Heikkinen / Yle
 NÄMÄ KELPAAVAT
 Tunnetut nimet :
 – Esimerkiksi Helene Schjerfbeck ja Akseli Gallen-Kallela pitävät aina pintansa ja löytävät ostajansa, sanoo Hagelstam.
 Modernit teokset, nykytaide:
 – Nuoremmat ostavat pääkaupunkiseudulla myös taidegrafiikkaa. Tyypillisin sijoitusmielessä taiteeseen innostumisen ikä on kolmenkympin korvilla, Hagelstam kertoo.
 Karhu:
 – Tekniikka kuin tekniikka, karhu myy maalaishuutokaupassa aina, oli taiteilijalla nimeä tai ei. Myös vesivärityöt menevät kaupaksi, sanoo Palsanmäki.
 Rantamaisemien hehku on ostajan silmissä hiipunut. Kati Latva-Teikari / Yle
 NÄITÄ EI HALUTA
 Latomaisema ja maalaisromantiikka pääkaupunkiseudulla:
 –Suuri yleisö osti näitä aikoinaan Helsingissä nostalgiamielessä. Nyt nuoret eivät jaksa nostalgisoida sellaista, mihin heillä ei ole samanlaista tunnesidettä. Maakunnissa on ehkä vielä jonkin verran kysyntää, pääkaupunkiseudulla ei, kertoo Hagelstam.
 Rantamaisema:
 – Vene rannassa, ranta ilman venettä. Näitä tehtiin aikoinaan niin paljon, etteivät kiinnosta enää, Palsanmäki miettii.
 Muotokuva:
 – Tuntemattoman tekijän tekemä kasvokuva tuntemattomasta ihmisestä, varsinkin miehestä ei liiku. Kuka sellaisen haluaa möllöttämään seinälleen? En minä ainakaan, eikä kokemukseni mukaan kukaan muukaan, Palsanmäki toteaa.
 3. LAHJOITA
 Jos ystävät ja tuttavat eivät tarvitse tai halua tauluja seinilleen, niitä voi yrittää tarjota hyväntekeväisyyskirpputorille.
 – Mikäänhän ei estä kysymästä myös vaikkapa paikallisista vanhainkodeista, haluttaisiinko niissä vanhaa taidetta seinille, miettii kokkolalainen taidekeräilijä Erik Forslund.
 Töitä voi yrittää tarjota myös maksutta tai korvausta vastaan taiteilijan sukulaisille, joilla voi olla tiiviimpi tunneside tauluihin.
 Entä, jos talvitaulu saisikin vaikkapa siniharmaat kehykset? Kati Latva-Teikari / Yle
 4. RAIKASTA
 Raskaat, tummat kehykset eivät innosta nykysisustajaa. Jo pelkkä kehysten uusiminen voi antaa taululle täysin uuden twistin. Tunkkainen ilme raikastuu, ja taulu päätyykin seinälle.
 Joskus taidetta on hankittu kotihin myös pelkästään komeiden raamien takia.
 – Se aika on kyllä ollut jo kauan ohi, toteaa Hagelstam. Samaa mieltä on myös Aki Palsanmäki:
 – Edes taidemaalarit eivät käy enää hankkimassa arvottomia, halpoja tauluja siksi, että saisivat kehykset uusiokäyttöön omiin töihinsä, Palsanmäki kertoo.
 5. TUUNAA
 Käsistään kätevä maalaa vanhan taulun päälle oman työnsä. Kangas vaan reippain vedoin valkoiseksi ja uutta inspiraatiota omin käsin päälle.
 Samalla innostuksella voi myös maalata kehykset uuteen työhön sopiviksi.
 Kokkolalainen taidekeräilijä Henrik Forslund miettii, että arvottomista perintötauluista voi myös tuunata uuden teoksen. Kankaista voi leikata irti mielenkiintoisimmat tai kauneimmat kohdat ja liimata yhdeksi kollaasiksi.
 –Tylsään tauluun voi maalata itse kiinnostavia yksityiskohtia. Tärkeää on kuitenkin muistaa, että tällaisia tuunattuja tauluja ei enää koskaan saa myydä eteenpäin alkuperäisellä signeerauksella, Forslund korostaa.

Karhu kelpaa, lato ei – 5 vinkkiä, mitä tehdä, jos perintötaulu ei innosta


Summary: Trumpin mukaan lentokoneet iskuja varten eivät sittenkään olleet ilmassa.

Yhdysvaltain presidentti Donald Trump välttäisi sotaa Iranin kanssa, mutta jos niin tapahtuu, "nähdään ennennäkemätöntä tuhoa", uutisoi yhdysvaltalaiskanava  NBC .
 Trump antoi haastattelun NBC:n Meet the Press-ohjelman toimittajalle perjantaina.
 Haastattelussa Trump jatkoi perjantain tapahtumien kuvailua.
 Perjantain vastaisena yönä Trump oli lähellä määrätä iskuja Iraniin vastatoimena sille, että Iran oli pudottanut Yhdysvaltain tiedustelulennokin Omaninlahdella. Iranin mukaan lennokki oli torstaina sen aluevesien puolella eikä kansainvälisellä vesialueella.
 Presidentti oli jo määrännyt iskut aloitettavaksi, mutta perui iskut iranilaisiin  kohteisiin 10 minuuttia  ennen niiden toteuttamista perjantaina.
 Trumpin mukaan iskut peruttiin, sillä ne olisivat olleet uhrimäärältään ylimitoitettuja. Hän kirjoitti Twitterissä eilen Yhdysvalloilla olleen jo "kovat piipussa" ja iskuja suunniteltiin tehtäväksi kolmeen eri kohteeseen.
 "Ajattelin sekunnin"
 NBC:n haastattelussa Trump toisti kantansa "ylimitoituksesta".
 – En pitänyt siitä. Iskut eivät olleet mitoitukseltaan oikeita, sanoi Trump.
 Trumpin mukaan kaikki oli valmiina, kun hän kysyi kenraaleilta, miten monta ihmistä iskuissa kuolisi.
 – Ajattelin sitä sekunnin, ja sanoin, tiedätkö mitä, he ampuivat alas miehittämöttämän lennokin, lentokoneen, miksi niitä kutsutaankin, ja tässä me istumme 150 ihmisen kuoleman kanssa, ne olisivat tapahtuneet noin puolen tunnin päästä kun annan luvan etenemiselle, kertoi Trump.
 Trump kielsi haastattelussa, että lentokoneet olisivat olleet jo ilmassa valmiina.
 – Ei, mutta ne olisivat olleet aika pian ja olisi päästy tilanteeseen, jossa ei olisi käännytty, ei olisi voinut palata, sanoi Trump.
 Hänen mukaansa Iran ei saa alkaa kehittää ydinaseita.
 – Te ette voi saada ydinaseita. Jos haluatte puhua siitä, hyvä. Muuten voitte elää suljetussa taloudessa hyvin pitkään, viestitti Trump Iranin johdolle.
 Turvallisuusneuvosto koolle
 BBC:n mukaan Yhdysvalloissa demokraatti ja puhemies  Nancy Pelosi  on pitänyt iskujen perumista hyvänä asiana. Toisaalta dmokraattiedustaja  Adam Smith  on arvostellut, ettei Trumpin olisi kovin järkevää kertoa julkisesti sotilasoperaatioon liittyviä tietoja tällä tavalla.
 Yhdysvaltojen pelätään nyt lähettävän ristiriitaisia viestejä Iranille, kirjoittaa  BBC:n  puolustusasioihin perehtynyt toimittaja  Jonathan Marcus .
 Iran on ilmoittanut, että se vastaa kaikenlaiseen Yhdysvaltojen uhkaan, kertoo iranilainen Tasnim-uutistoimisto. Maan ulkoministeriön tiedottajan  Abbas Mousavin  mukaan minkäänlaista Iranin rajojen loukkaamista ei sallita ja Yhdysvaltojen toimiin aiotaan vastata tiukasti.
 Yhdysvallat on pyytänyt YK:n turvallisuusneuvoston kokoukseen maanantaiksi. Kokous pidetään suljetuin ovin ja Yhdysvallat aikoo kertoa tietonsa Omaninlahdella taphtuneiden tankkeripalojen tutkinnasta.
 Lue myös:
 Trump perui iskut Iraniin vain kymmenen minuuttia ennen operaation aloittamista
 Iran ampui alas lennokin Omaninlahdella – useat lentoyhtiöt ilmoittaneet uudelleenreitittävänsä lentojaan
 Iranilaislähde: Trump varoitti Irania iskuista ja antoi aikarajan neuvotteluiden aloittamiseksi

Trump jatkoi Iran-päätöksensä ruotimista televisiohaastattelussa: "150 ihmistä olisi kuollut puolen tunnin sisällä"


Summary: Kyläkauppiaan työ alkoi viisi vuotta sitten tuntua Sanna Riihimäestä houkuttelevalta ajatukselta, kun pitkä työmatka Kouvolaan alkoi kyllästyttää.

Elintarvikkeiden, juomien ja tupakan vähittäiskauppa

Kauppa käy kuumimmillaan jaalalaisessa kyläkaupassa juhannuksen aikana ja sen jälkeen. Silloin tehdään vuoden tili. Kauppa on auki kymmenestä kuuteen joka päivä, mutta kyläkauppias  Sanna Riihimäelle  päivä on muutamaa tuntia pidempi.
 – Kahdeksalta aamulla tulen tänne. Siinä on pari tuntia aikaa siivota, laittaa kahvilaan suolaista ja makeaa, täyttää hyllyt ja tehdä tilauksia, listaa Hartolan Puodin ja Baarin omistaja.
 Sulkemisajan jälkeen on vielä laitettava paikat kuntoon, ennen kuin voi lähteä kotiin. Vain sunnuntaisin on hieman lyhyempi päivä. Levähtää ehtii seuraavan kerran talvella.
 Yksinyrittäjänä Sanna Riihimäki on vastuussa liikkeessään kaikesta. Työpäivät venyvät 10–11-tuntisiksi. Jokainen tavara hyllyillä on hänen itsensä asettama.   Sini Järnström / Yle
 Mökkiläiset tuovat leivän kyläkauppiaan pöytään
 Kesällä asiakkaiden koreihin päätyvät oluet, makkarat, limut, jäätelöt ja herkut. Mökkiläisten osuus asiakkaista on 90 prosenttia.
 Minna, Santeri ja  Juha Seppälä  käyvät kesällä kaupassa usein, heille se on sopivasti mökkimatkan varrella.
 – Tämä on todella kiva. Tästä saa kaikki haluamansa. Voidaan tuossa baarissa käydä juomassa virvokkeita tai täydentämässä ostoksia. Usein ostetaan jätskit mennen tullen, tunnustaa Juha Seppälä.
 Kyläkauppa on usein täydennyskauppa, toteaa Riihimäki.
 – Monihan tekee pääsääntöisesti ostokset isommalla kylällä ja sitten kun joku loppuu, niin tullaan läheltä kyläkaupasta hakemaan. Mutta on asiakkaissa niitäkin, jotka ostavat kaiken täältä.
 Jaalalaiset Antti Perätalo ja Ari Heikkilä ovat Hartolan puodin vakioasiakkaita. Puodin kahvila on heille tapaamispaikka.  Sini Järnström / Yle
 Jaalalainen  Antti Perätalo  on puodin vakioasiakkaita. Kesällä kaupassa tulee käytyä jopa useita kertoja päivässä. Peruselintarvikkeet kotiin, lautoja rakennuksille ja vielä ehtii baarin puolelle juttelemaan kaverille, joka siellä jo odottaa.
 – Tämä on tarpeellinen monessa mielessä. Täällä tapaa tuttuja, ja vaikka monet sanovat, että kyläkaupan elintarvikkeet ovat kalliimpia kuin muualla, niin minusta on tärkeää, että niitä on, eikä sitä maitopurkkia tarvitse lähteä hakemaan kovin kaukaa, perustelee Perätalo.
 Sanna Riihimäki arvioi, että kyläpuodin liikevaihdosta noin 70 prosenttia syntyy toukokuusta elokuuhun. Talvella onkin sitten hiljaisempaa. Niin hiljaista, että Riihimäki on voinut pistää maanantaisin kaupan oven kiinni ja pitää vapaapäivän. Tosin silloin hänellä on hyvää aikaa asioida 30 kilometrin päässä Kouvolassa tukussa.
 Hypermarkettien puristuksessa
 Valikoimiltaan kyläkauppa ei pysty useinkaan kilpailemaan suurille marketeille. Pienen kaupan 2000 eri tuotteen valikoima voi tuntua vaatimattomalta 25 000 valikoimaan tottuneelle kuluttajalle. Sanna Riihimäki kuitenkin sanoo, että vuosien saatossa sekä hän että vakituiset asiakkaat ovat jo sinut valikoiman kanssa.
 Alkuvuosina Riihimäki kokeili rohkeammin kepillä jäätä ja piti nykyistä enemmän tuotteita valikoimassa. Nyt esimerkiksi yrteistä hyllystä kurkkii vain tilli.
 – Basilikaa pidin aluksi valikoimassa, mutta kuuden kappaleen tilauksesta vain yksi meni kaupaksi ja loput hävikkiin. Totesin, pian, ettei ole järkeä pitää niitä hyllyssä, perustelee Riihimäki.
 Tyytyväisten asiakkaiden lisäksi on toiveikkaita.
 Sini Järnström / Yle
 – Varsinkin ne, jotka on jo käyneet jossain muualla ostoksilla eivätkä ole löytäneet sieltä tiettyä tuotetta, saattavat tulla toivotaan, toivotaan -asenteella kysymään löytyisikö minulta, nauraa Riihimäki ja tunnustaa, ettei hän suoralta kädeltä lähde yksittäisiin asiakastoiveisiin reagoimaan, vaan vasta varovaisemmin, useamman toivomuksen perusteella.
 Sattumaa ja tarkkoja laskelmia
 Kyläkauppiaaksi ryhtyminen ei ollut Sanna Riihimäelle romanttisen haavekuvan täyttymys vaan realistisiin laskelmiin perustuva yritysidea, jota myös sattuma avitti.
 Riihimäki oli jo aiemmin muuttanut puolison perässä Jaalaan, mutta kävi Kouvolassa töissä. Päivittäistä ajoa kertyi 100 kilometriä.
 – Kauppa tuli myyntiin ja henkilö, jonka kanssa aluksi aloitimme yhdessä otti asian esille minun kanssani. Jotenkin homma lähti vain etenemään ja itseäni houkutteli työpaikan läheisyys, sanoo Ristimäki, jonka työmatka lyhenikin 3,5 kilometriin.
 – Tein kannattavuudesta aika tarkat laskelmat. Laskelmat vakuuttivat minut ja se oli sitten menoa. Lisäksi tuki lähipiiristä ja hyvä luotto yhtiökumppaniin työnsivät eteenpäin.
 Pian aloittamisen jälkeen Riihimäen yhtiökumppani luopui yrityksestä ja hän jatkoi yritystä yksin.
 Kultakaivos kyläkauppa ei ole, mutta työllä pärjää, vakuuttaa Sanna Riihimäki. Sini Järnström / Yle
 Loma kerran viidessä vuodessa
 Kultakaivos kyläkauppa ei ole, mutta työllä pärjää, vakuuttaa Riihimäki. Vasta valmistuneen puutavarahallin lainanlyhennykset vievät osan tuloista, ja lainanlyhennysten jälkeen Riihimäki sanoo maksaneensa itselleen palkkaa 10 000 euroa vuoden aikana. Se on riittänyt, varsinkin kun on töissä kaiken aikaa, eikä menoja ja kuluja asumisestakaan juuri synny.
 – Nyt kun maksan lainan pois, niin saan ihan kohtuullisen vuosipalkankin työmäärään nähden.
 Sama pätee useimpiin vielä jäljellä oleviin kyläkauppoihin. Noin 20–30 kyläkauppaa on lopettanut toimintansa vuosittain. Koko 2000-luvun on valtio kantanut asiasta huolta, vaihtelevin painotuksin.
 Kyläkaupoille on vuosien saatossa jaettu erilaisia tukia, mutta ne eivät ole auttaneet kaikkia pysymään pinnalla. Kannattamattomuus ja eläköityminen ovat olleet suurimmat syyt kauppojen lopettamiseen. Tukien ongelmana on ollut se, että ne ovat kohdistuneet yksinomaan investointeihin.
 Suuri osa kauppiaista on yksinyrittäjiä, joiden lomat jäävät pitämättä osin rahan tai sijaisten puutteessa. Näin kävi Sanna Riihimäellekin. Pidempi tauko kesti viisi kuukautta, mutta auttoi palautumaan.
 – Ensimmäiset viisi vuotta meni yhtäjaksoisesti töissä. Viime talvena oli sitten pakko pitää kauppaa kiinni, että sain ladattua akkua, myöntää yrittäjäperheessä kasvanut Riihimäki.
 Uusi kyläkauppatuki paikkaa myös kauppiaiden jaksamista
 Monipuolinen tarjonta on kyläkaupan elinehto. Siihen tähtää myös syksyllä Ruokaviraston käynnistämä tukikokeilu, jolla jälleen kerran yritetään elvyttää hiipuvien haja-asutusseutujen palveluja. Kyläkauppojen elvyttämiseen valtio on tarjonnut tukea koko 2000-luvun, tuki ei vaan ole tavoittanut kaikkia kauppiaita. kun aiemmin tuki on kohdistunut vain investointeihin ja harvoille, nyt yritetään tehdä toisin.
 Maa- ja metsätalousministeriön neuvottelevan virkamiehen  Christell Åströmin  mukaan painopiste on nyt kauppiaiden ja uusien palveluiden tukemisessa, ei ainoastaan investointien. Enimmillään tukea maksetaan 15 000 euroa. Se vastaa suurin piirtein kyläkauppiaan vuoden palkkaa.
 – Meillä on suuri huoli haja-asutusalueiden palveluiden vähenemisestä. Tämä tuki on tarkoitettu avustamaan esimerkiksi uusien palvelujen perustamista ja samalla myös tukemaan kauppiaan jaksamista. Tämänhän voi käyttää vaikka sijaisen palkkaamiseen, kertoo Åström.
 Tästä tuessa on kysymys: Keväällä 2019 hyväksyttiin valtioneuvoston asetus päivittäistavarakauppapalveluiden tukemisesta monipalvelukeskuksina. Enintään 15 000 euron avustus koske kyläkauppoja, jotka sijaitsevat harvaan asutulla maaseudulla. Kriteerit täyttäviä päivittäistavarakauppoja on Suomessa noin 100. Asetus kokonaisuudessaan löytyy  täältä . Kyseessä on kokeiluhanke, jolla yritetään elvyttää kyläkauppojen toimintaa. Samalla haetaan myös ratkaisua maaseudun palveluiden vähenemiselle. Tukea voi kohdistaa eri toimintoihin, se ei ole tarkkaan määritelty etukäteen. Ruotsissa vastaavanlainen tuki on ollut käytössä vuodesta 2016 ja siitä on hyviä kokemuksia. Tuen saamiseksi kyläkaupassa täytyy olla päivittäistavarakauppapalvelun lisäksi yksi muu palvelu seuraavista: postipalvelu, käteisnostopalvelu, apteekkipalvelu ja polttoainejakelupalvelu. Kyläkauppa voi saada tukea jos: 1) se toimii ympäri vuoden, 2) sen päivittäistavaroiden myynti on vähemmän kuin kaksi miljoonaa euroa vuodessa, 3) sen etäisyys lähimpään toiseen päivittäistavarakauppaan on vähintään 7,5 kilometriä tai se on muuten vaikeasti saavutettavissa ja 4) sen päivittäistavaravalikoimaan kuuluu vähintään 500 tuotetta.
 Kiinnostus tukea kohtaan on ollut suurta. Monipalvelukriteerit täyttäviä kyläkauppoja on Suomessa noin sata. Se on puolet kaikista kyläkaupoista. Tuen edellytys on, että kauppias tarjoaa myös muita palveluita kyläläisille päivittäistavaran lisäksi. Näitä ovat käteisnosto-, apteekki-, polttoainejakelu- tai asiamiespostipalvelu. Myös Riihimäki aikoo hakea tukea, vaikka aivan yksinkertaista monipalveluiden perustaminen ei välttämättä ole.
 – Olen yrittänyt ottaa kaiken minkä pystyn, mutta tämä on pohjavesialuetta, joten bensanmyyntiä ei saa ja asiamiespalvelut löytyvät jo Jaalan kirkonkylältä. Mutta täytyy yrittää, jos nykyiset palvelut ja rautakauppa riittäisivät tarpeeksi laajaksi valikoimaksi, toivoo Riihimäki.
 Riihimäelle tuen kohde on selvä. Sen hän käyttäisi lyhentämättömänä työntekijän kuluihin.
 – Saisin itse hieman enemmän vapaata ja jaksaisin myös jatkossa pitää myös talvella ovet auki, kertoo Riihimäki haaveestaan.

30-vuotiaasta Sanna Riihimäestä ei pitänyt tulla kyläkauppiasta, mutta toisin kävi: "Ensimmäiset viisi vuotta meni yhtäjaksoisesti töissä"


Summary: Leuto kesäilta helli myös heitä, jotka viettivät keskikesän juhlaa kaupungissa. Valokuvaaja Mikko Ahmajärvi kuvasi juhannusjuhlintaa Helsingin keskustassa.

Juhannusaattoiltana pääkaupungin kaduilla kulki iloisia juhlijoita. Katso alta, miltä näytti urbaani juhannusilta Helsingin keskustassa.
 Kokosimme myös yleisön ikuistamia juhannuskuvia päivittyvään kuvagalleriaan. Näet sen  täältä .
 Sakari Ali (vasemmalla) ja Farah Mohamed kuvattiin juhannuksen vietossa Hakaniemessä. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Kokkolalaiset Ella ja Essi sekä portugalilainen Carolina viettivät juhannusaaton iltaa Havis Amandan suihkulähteellä Kauppatorilla. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Jessika Lindström söi eväitään Helsingin Suvilahdessa. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Eelis Viitanen skeittasi Suvilahdessa. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Suvilahdessa skeittasi myös Jessika Lindström.  Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Kaikki eivät lomaile juhannuksenakaan. Zaid Abass (keskellä) kuvattiin työn touhussa parturiliikkeessä Helsinginkadulla. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Helsinkiläinen Riikka Leinonen (kuvassa vasemmalla), tamperelainen Brigita Krasniqi ja jyväskyläläinen Vilma Kosonen kävivät juhannusaattona löylyissä Harjuntorin saunassa Helsingin Kalliossa. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Puolankalaiset Arttu Tolonen (kuvassa vasemmalla), Annika Holappa ja Eeli Tolonen etsivät ruokapaikkaa helsinkiläisen Tiina Holapan kanssa Helsinginkadulla. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Portugalilainen Rague valokuvasi juhannusaattona Havis Amandan patsasta Kauppatorilla. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Kotiharjun saunan edustalla vilvoittelivat isäntä Tomi Lehto (vasemmalla),  Heikki Muikku, Juho Lausmaa, Timo Issakainen ja Aki Alanen. Helsingin Kalliossa sijaitseva sauna on rakennettu vuonna 1928 ja se on Helsingin vanhin perinteinen puulämmitteinen korttelisauna. Mikko Ahmajärvi  / Yle
 Lue lisää:
 Lähetä meille kuva juhannustunnelmastasi!
 Kaupunki ei tyhjene enää juhannuksenakaan – "On klisee, että kaikilla olisi mökki jossakin"

Skeittaamista, korttelilöylyjä ja parturointia – Katso kuvagalleria juhannusaaton juhlinnasta Helsingissä


Summary: Vielä 1900-luvun alussa pyöriäisiä esiintyi Kemiä ja Suomenlahden itäosia myöten.

Äärimmäisen uhanalaisesta Itämeren pyöriäisestä kerätään taas havaintotietoja. Pyöriäinen on ainoa Itämerellä säännöllisesti esiintyvä valaslaji, ja sen kannan kooksi arvioidaan vain noin 500 yksilöä.
 Ympäristöministeriö ja Ahvenanmaan maakuntahallitus keräävät tietoa pyöriäisen esiintyvyydestä yleisöhavaintokampanjan lisäksi akustisella seurannalla.
 Pyöriäisen tunnistaa parhaiten selän keskellä olevasta matalasta ja kolmiomaisesta evästä. Muodoltaan pyöriäinen on lyhyt ja pyöreähkö, sen pää on pieni ja siltä puuttuu monille delfiinilajeille ominainen kuono. Pyöriäinen on kooltaan pieni, noin 145–160 senttimetriä pitkä ja 50–60 kiloa painava.
 Pyöriäiset eivät kovin usein lähesty ihmisiä ja aluksia. Ne liikkuvat yleensä yksittäin tai muutaman yksilön ryhmissä.
 Useimmiten pyöriäinen sekoitetaan rannikkoalueiden yleisempiin hylkeisiin eli harmaahylkeeseen ja itämerennorppaan.
 Useat tekijät vähensivät pyöriäiskantaa
 Tänä päivänä pyöriäisiä esiintyy pääasiassa Tanskan salmissa ja Kattegatin alueella Tanskan ja Ruotsin välissä.
 – Aiemmin pyöriäisen luultiin olevan Suomessa vain satunnainen vierailija. Akustinen seuranta, jota on tehty vuodesta 2011, osoittaa, että pyöriäisen säännöllinen levinneisyysalue ulottuu myös Suomen ja Ahvenanmaan merialueelle, kertoo seurannasta vastaava erityisasiantuntija  Olli Loisa  ympäristöministeriön tiedotteessa.
 Laji ei kuitenkaan enää lisäänny Suomen alueella.
 Vielä 1900-luvun alussa pyöriäisiä esiintyi koko Itämeren alueella runsaammin, ja lajin kanta oli noin 10 000 yksilöä. Tuolloin havaintoja tehtiin Suomessa koko merialueella Kemiä ja Suomenlahden itäosia myöten.
 Useat tekijät, kuten ympäristömyrkyt ja kalastuksen sivusaaliiksi jääminen, vähensivät pyöriäiskantaa radikaalisti vuosisadan puolivälissä, eikä se ole elpynyt tämän jälkeen.
 Nykyisiä uhkia pyöriäiselle ovat kalastusverkkoihin takertuminen, ympäristömyrkyt sekä liikenteen ja melun lisääntyminen merellä.
 70 varmistettua näköhavaintoa
 Pyöriäisiä esiintyy melko satunnaisesti lähempänä rannikkoa, ja nämä havainnot ovat pääosin näköhavaintoja. Näköhavainnot ovat tärkeää lisätietoa pyöriäisen esiintymisen arvioinnissa, ympäristöministeriöstä kerrotaan.
 Näköhavaintoja pyöriäisistä on kerätty vuodesta 2001 lähtien. Kampanjan aikana on saatu yhteensä noin 70 varmistettua pyöriäishavaintoa noin 120 yksilöstä.
 Viime vuoden aikana vastaanotettiin yhteensä 16 havaintoilmoitusta, joiden joukossa oli myös joulukuussa Nauvossa kalaverkkoon jäänyt, mutta onnistuneesti vapautettu nuori yksilö.
 Havainnoista voi raportoida ympäristöhallinnon  nettisivujen  kautta.

Näitkö äärimmäisen uhanalaisen pyöriäisen? Itämeren ainoasta valaslajista kerätään jälleen havaintoja