Summary: Suomi yrittää saada aikaan sopua EU:n tulevien vuosien budjetista. Ehdotus on suututtanut sekä nettomaksajat että -saajat.

EU:n puheenjohtajamaa Suomi esittää unionin budjetin säilyttämistä suunnilleen nykyisellä tasollaan myös seuraavalla seitsenvuotiskaudella, kun Britannian EU-eron vaikutus putsataan luvuista.
 Brexitin takia nykytason säilyttäminen tarkoittaa kuitenkin sitä, että jäsenmaiden maksut nousevat, sillä Britannia on ollut merkittävä nettomaksaja EU:n budjettiin.
 Pääministeri  Antti Rinne  (sd.) esitteli iltapäivällä Suomen alustavaa ehdotusta EU-maiden johtajille huippukokouksessa Brysselissä.
 – Kun tasapuolisesti tulee pyyhkeitä, ollaan aika hyvin onnistuttu niukkojen resurssien vallitessa, Rinne kuvaili ehdotuksen vastaanottoa.
 Suomen ehdotus on, että EU:n budjettiin käytettäisiin jatkossa summa, joka vastaa 1,03–1,08 prosenttia unionin kansantuotteesta. Vuosittainen budjetti olisi 1 050–1 100 miljardia euroa.
 Ehdotus on kompromissi eri näkemysten väliltä. Niukinta menolinjaa ajavat suurimmat nettomaksajat Saksa, Alankomaat, Ruotsi, Tanska ja Itävalta. Näiden mielestä budjetti ei saisi ylittää tasan yhden prosentin osuutta BKT:sta.
 – Näistä tulee vaikeat neuvottelut. Mutta pidämme Ruotsin maksun alhaalla, sanoi Ruotsin pääministeri  Stefan Löfven .
 Euroopan komissio puolestaan ehdottaa 1,11 prosentin summaa, ja Euroopan parlamentti 1,3 prosenttia. Myös budjetin nettosaajat eli esimerkiksi itäisen Keski-Euroopan maat haluaisivat huomattavasti isomman budjetin.
 Pääministeri Rinteen mukaan Suomi yrittää saada aikaan yhteisymmärryksen budjetista ennen puheenjohtajuuskauden loppua joulukuussa. Olivier Matthys / AFP
 Molemmat leirit olivat tyytymättömiä ehdotukseen, kun sitä esiteltiin aiemmin viikolla ministeritasolla. Osaa nettomaksajista ärsyttää sekin, että Suomi haluaa poistaa budjetista Britannian jäsenyyteen kytkeytyvät jäsenmaksualennukset.
 Esimerkiksi Ruotsin kohdalla tämä tarkoittaisi huomattavan suurta nettomaksun kasvua. Suomella itsellään ei tällaista alennusta ole ollut.
 Budjetin loppusumman ohella erimielisyyttä on rahojen jaosta. Osa jäsenmaista kannattaa tuen lisäämistä köyhemmille alueille koheesiorahojen kautta, toiset korostavat maataloutta ja kolmannet uusiin prioriteetteihin kuten ilmastonmuutoksen torjumiseen satsaamista.
 Epäselvyyttä on myös aikataulusta. Suomi yrittää Rinteen mukaan saada budjetista yhteisymmärryksen ennen oman kautensa loppua joulukuussa.
 – Mahdollisuus voi olla olemassa, että joulukuuksi saadaan jotain aikaan, Rinne sanoi.
 Yleisesti pikaista aikataulua pidetään kuitenkin epärealistisena, koska vuodesta 2021 alkavaa budjettia ei ole pakko lyödä lukkoon ennen ensi vuotta. Komission puheenjohtaja  Jean-Claude Juncker  edustaa pessimistisempää kantaa.
 – En usko että joulukuussa saadaan tästä ratkaisua, Juncker sanoi.
 Uusi seitsenvuotinen rahoituskehyskausi alkaa vuoden 2021 alusta. Jos Suomi ei saa asiaa ratkaistua, se siirtyy Kroatian ja sen jälkeen Saksan vastuulle.
 Yksi ratkaisu brexit-aukon täyttämiseen olisi lisätä EU:n omia tuloja eli tuloja, jotka unioni voi kerätä suoraan ohi jäsenmaiden. Rinteen mukaan omien tulojen lisäämiseen oli EU-johtajien puheenvuorojen perusteella luultua enemmän valmiutta.
 Tuloja voitaisiin saada esimerkiksi verottamalla muovijätettä tai ottamalla käyttöön hiilivero unioniin tuotaville tuotteille.

Suomen EU-puheenjohtajuuden isoin hanke tasapainoilee köyhien ja rikkaiden maiden välillä, ja kummatkin ovat tyytymättömiä


Summary: Mielenosoittaja protestoi brittihallituksen riittämättömiä ilmastotoimia.

Lontoon kuuluisan maamerkin Big Benin torniin kiipesi perjantaina mielenosoittaja. Kiipeilijä käytti apunaan kunnostettavana olevan tornin ympärillä olevia rakennustelineitä.
 Kunnostustöiden vuoksi Big Benin tornia ympäröivät rakennustelineet. Kuva on otettu 16.10. Rex Features/ All Over Press
 Mielenosoittajan kerrotaan olevan osa ilmastonmuutosta radikaalein keinoin vastustavaa Extinction Rebellion -liikettä, joka Suomessa tunnetaan Elokapina-nimellä.
 Sky News -uutiskanavan mukaan  kiipeilijällä on päässään Boris Johnson -peruukki. Extinction Rebellionin mukaan tempauksen tarkoituksena on kiinnittää huomiota Britannian hallituksen toimettomuuteen ilmastonmuutokseen reagoimisessa.
 Big Ben -nimellä tunnetun kellon torni on viralliselta nimeltään Kuningatar Elisabetin torni.

Boris Johnsoniksi naamioitunut mies kiipesi Lontoon Big Benin torniin


Summary: Itse oppivien tekoälysovellusten tuominen reaalimaailmaan on ollut tähän asti haastavaa.

Tekoälytutkimuslaitos OpenAI  on onnistunut rakentamaan robottikäden, joka kykenee omatoimisesti ratkaisemaan Rubikin kuution. Dactyl-nimisen robottikäden liikkeet eivät ole yhtä sulavia kuin ihmisen, mutta haparoinnista huolimatta se suoriutuu tehtävästä joka viides kerta pudottamatta kuutiota.
 OpenAI:n robottikäsi ei ole ensimmäinen tekoälyä hyödyntävä kone, joka onnistuu ratkaisemaan Rubikin kuution. Se ei myöskään ole nopein tai tehokkain kuution ratkaisija. MIT:n tutkijat onnistuivat viime vuonna rakentamaan laitteen, joka  ratkaisee Rubikin kuution 0,38 sekunnissa .
 Alle 0,4 sekunnissa Rubikin kuution ratkaiseva robotti ei kuitenkaan ole käyttökelpoinen missään muussa tehtävässä. OpenAI:n Dactyl sen sijaan kykenee ihmiskäden lailla oppimaan uusia tehtäviä.
 OpenAI:n tutkijat eivät ohjelmoineet yksittäisiä kädenliikkeitä 24-niveliselle robottikädelle, vaan tekoälyn taustalla sykkivä neuroverkko loi liikkeet itse. Rubikin kuution ratkaisuun tarvittavia siirtoja tekoälyn ei tarvinnut opetella. Niitä varten on kehitetty jo useita algoritmeja.
 Vaikea hyppy virtuaaliympäristöstä reaalimaailmaan
 Tekoälysovellusten ällistyttävistä suorituksista on viime aikoina kuultu paljon. Itseoppineet tekoälyt ovat voittaneet ihmisen niin  shakissa ,  Gossa  kuin tietokonepeli  Dota 2:ssa .
 Kaikki nämä sovellukset operoivat virtuaalimaailmoissa. Tekoäly ei siirtele nappuloita fyysisellä shakkilaudalla tai painele näppäimistöä Dota 2 -turnauksessa.
 Tekoälysovellusten kehittäminen virtuaaliympäristössä on helpompaa ja nopeampaa kuin reaalimaailmassa. Esimerkiksi tietokonepelin opettamisprosessi voidaan milloin vain nopeuttaa vastaamaan tuhansien vuosien harjoittelua. Fyysisen laitteen opettamisessa samanlainen pikakelaus ei ole mahdollista.
 Dactylin kouluttamisessa tutkijat onnistuivat hyödyntämään simuloituja ympäristöjä fyysisen käden kouluttamisessa. Ensin tekoäly harjoitteli Rubikin kuution käsittelyä ja ratkaisemista erilaisissa simuloiduissa ympäristöissä. Muutamassa kuukaudessa harjoittelua kertyi tuhansien vuosien edestä.
 Tutkijat loivat tuhansia simulaatioita, joissa tekoäly opetteli ratkaisemaan Rubikin kuution. Joka kerta, kun algoritmi oppi suoriutumaan tehtävästä hyvin, tutkijat vaikeuttivat tehtävää. OpenAI
 Kun neuroverkon rakentama malli oli kerännyt tarpeeksi kokemusta simulaatioissa, se siirrettiin ohjaamaan fyysistä kättä. Vaikka tekoäly kykeni virtuaaliympäristössä ratkaisemaan Rubikin kuution, sillä kesti vuosi ennen kuin se sai robottikäden edes pyörittelemään kuutiota.
 Vaikeudet johtuivat reaalimaailman ominaisuuksista. Kitkan, joustavuuden ja dynamiikan kaltaisten ominaisuuksien mallintaminen virtuaaliympäristöissä on vaikeaa, jolloin tekoäly ei heti kykene ottamaan fyysistä maailmaa haltuunsa.
 Nyt reilut kaksi vuotta koko projektin alkamisesta, tekoäly onnistuu tehtävässä myös fyysisessä maailmassa.
 Itseoppineet robotit sopeutuvat yllättäviin tilanteisiin
 OpenAI:n tutkijat eivät ohjelmoineet robottikättä ratkaisemaan juuri Rubikin kuutiota. Ennemminkin he opettivat sen oppimaan kappaleen käsittelyä erilaisissa ympäristöissä.
 Perinteisesti robotit ohjelmoidaan tarkasti suorittamaan tiettyjä tehtävä tietyllä tavalla. Tämän vuoksi ne eivät kykene sopeutumaan odottamattomiin tilanteisiin tai suorittamaan uudenlaisia tehtäviä.
 Esimerkiksi paljon huomiota saaneet  Boston Dynamicsin robotit  on ohjelmoitu todella pitkälle, eivätkä ne pysty oppimaan itsekseen uusia liikkeitä, vaikka ympäristö sitä vaatisi.
 Dactyl-robottikäsi sen sijaan kykenee sopeutumaan uusiin tilanteisiin. Tutkijat muun muassa teippasivat kaksi sen sormista yhteen ja häiritsivät sitä tökkimällä kynällä. Nämä eivät sotkeneet tekoälyn suoritusta, vaan se sopeutui häiriöihin.
 Robottikättä häirittiin muun muassa kirahvilelulla. OpenAI
 – Tämä on juuri oikea tapa kouluttaa algoritmia, eli mietitään yllättäviä tapahtumia ja toteutetaan niitä, sanoo Helsingin yliopiston tietojenkäsittelytieteen apulaisprofessori  Teemu Roos .
 Roos huomauttaa, että itseoppivia neuroverkkoja on hyödynnetty aikaisemminkin robotiikassa. OpenAI:n robottikäsi ei ole valtava harppaus kehityksessä, mutta se on taas yksi askel oikeaan suuntaan.
 – Tässäkin on kyseessä tiukasti rajattu ongelma, eli Rubikin kuutio, Roos huomauttaa.
 Rubikin kuution ratkaisu antaa kuitenkin lupauksen siitä, että tulevaisuudessa itseoppivat robotit voivat todella ohjata autojamme ja työskennellä rinnallamme. Vielä Dactylin kaltaisia itseoppineita robotteja ei ole uskallettu päästää häärimään tehtaisiin tai liikenteeseen, koska tosimaailmassa on yhä liikaa yllätyksiä tekoälylle.

Katso miten robottikäsi ratkaisee Rubikin kuution – Amerikkalainen tekoäly-yritys tuo algoritmit reaalimaailmaan


Kolmas nainen -yhtyeen kanssa uuden albumin julkaissut ja keikkakierrokselle suuntaava  Pauli Hanhiniemi  muisteli Puoli seitsemän -ohjelmassa erikoisimpia keikkapaikkojaan. Hanhiniemi kertoi esiintyneensä useaan otteeseen suomalaisille rauhanturvaajille sotatoimialuella eri puolilla maailmaa.
 – Asmaran kaupunki Eritreassa on esimerkiksi yksi sellainen. Siellä oli Italian vallan aikainen, hyvin rapistunut teatteri, jossa oli paikallista väkeä paikalla noin 50 henkeä keikan alkaessa ja keikan loppuessa neljä. Eivät taineet oikein tykätä meidän musiikista, ei se puhutellut heitä, Hanhiniemi nauraa.
 Balkanin sodan aikaan Hanhiniemi kävi esiintymässä rauhaturvajoukoille niin Bosniassa kuin Kosovossakin. Yleisö koostui pääosin suomalaisista kommennuksella olevista rauhanturvaajista.
 – Eivät ne keikat, mutta se ympäristö siellä kyllä veti alakuloiseksi. Bosnian reissu oli näistä ensimmäinen ja Kosovo sen jälkeen. Kyllä se järkytti.
 Hanhiniemi kertoo, että vierailu sotatoimialueella on muuttanut hänen suhtautumistaan esivaltaan.
 – Aikaisemmin en ehkä ihan ymmärtänyt puolustusvoimien ja poliisin olemassoloa lainkaan, mutta nyttemin jo vähän ymmärrän, Hanhiniemi sanoo.
 Katso Hanhiniemen koko haastattelu:

Pauli Hanhiniemi: Keikat sotatoimialueella muuttivat suhtautumistani puolustusvoimiin ja poliisiin


Summary: Kulutuksen vähentäminen odottaa meitä kaikkia. Sen ei tarvitse tarkoittaa maakuopassa asumista, vaan hyvää elämää uusin sisällöin.

Jos olet kurkkuasi myöten täynnä ilmastonmuutospuhetta etkä aio vatkata elintapojasi, ohita tämä juttu.
 Jos taas koet, että syvällinen keskustelu kulutuksemme tasosta on vasta alkamassa, olet oikeassa paikassa. Aloitetaan.
 BIOS-tutkimusyksikkö julkaisi vastikään  ekologinen jälleenrakennus -nimisen julkaisun. Siinä käydään läpi, miten mullistavin tavoin yhteiskunnan on muututtava, jotta pääsisimme eroon fossiilisten polttoaineiden käytöstä.
 Samalla tutkijaryhmä otti kantaa tavaramäärän ja elämänlaadun suhteeseen. Ekologinen jälleenrakennus tarkoittaisi, että "nykyistä merkityksellisempi ja tyydyttävämpi elämä on mahdollista,  vaikka aineellista kulutusta pienennetään ." (BIOS)
 Tässä jutussa pöyhitään näkemyksiämme kulutuksen ja tyytyväisyyden välisestä suhteesta. Mitä hyvä elämä vähemmällä kuluttamisella tarkoittaa – maakuoppaan muuttamista ja rahkasammalen syömistä, kunnes armollinen kuolema korjaa?
 Tämän vuoden ylikulutuspäivää vietettiin globaalisti 29. heinäkuuta.  Niko Mannonen / Yle
 BIOS-tutkijaryhmän julkaisu on ehkä kulutuskritiikeistä tuorein, mutta ei ainoa.
 Aalto-yliopiston, Suomen ympäristökeskuksen ja Ilmatieteen laitoksen yhteinen Ilmasto-opaskertoo yksiselitteisesti, että kulutusta on vähennettävä ja kulutustapojen on muututtava nykyistä kestävämmäksi. Se voi tarkoittaa esimerkiksi sitä, ettei itseään voi enää palkita ikävän viikon jälkeen uudella koltulla tai pihviaterialla entiseen tahtiin.
 Maailman ylikulutuspäivä meni Suomen osalta tänä vuonna  ohi jo huhtikuussa . Monelle meistä on tullut kuluttamisesta paha mieli yhtä aikaa: toimittaja  Anton Vanha-Majamaa  kirjoitti vastikään  kolumnin  halpavaatteiden koukuttavuudesta, ja aiheeseen  perehtyi  omakohtaisesti myös videotoimittaja  Marjut Mäntymaa . Eräiden arvioiden mukaan  ilmastokriisi on todellisuudessa ylikulutuskriisi .
 Tutkija  Karoliina Lummaa , yksi BIOSin kahdeksasta tutkijasta, ei halua antaa mitään valmista mallia vaihtoehtoiselle hyvälle elämälle. Esimerkkejä toki on.
 Lummaan mukaan hyvä elämä vähemmällä kulutuksella voisi tarkoittaa esimerkiksi vähempää työntekoa tai työn uudelleenjärjestelyä. Se lisäisi vapaa-aikaa, jonka voisi käyttää vaikkapa suvun hoivaan tai itsensä toteuttamiseen. Lummaa mainitsee myös jakamistalouden, jossa autot tai arjen työkalut olisivat yhteisiä. Kulutus vähenisi, mutta tyytyväisyyttä piisaisi.
 Lisää käytännön esimerkkejä kannattaa kysyä ihmiseltä, joka on vähentänyt kulujaan jo parin vuoden ajan, eikä enää koskaan halua ostaa uutta paistinpannua.
 Päästövähentäjä: ostaminen on kuin tavaran kanssa naimisiinmenoa
 Jyväskyläläinen  Mikko Valtonen  on kestävän hyvinvoinnin kokemusasiantuntija – tai kuten Yle Kioskin toimittaja  Timo Korpi  asian ilmaisee,  päästö-sensei . Valtonen on oppinut kantapään kautta, että omaa kuluttamista voi rajoittaa liikaa.
 Valtonen tekee väitöskirjatutkimusta Tampereen yliopistossa ja on jo 10 vuoden ajan siirtynyt kohti kestävää kulutusta ja tarkkaillut hiilijalanjälkeään. Hänen vuosittainen päästötavoitteensa on kestävänä pidetty 2,5 tonnia hiilidioksidia.
 Keskimääräinen suomalainen taas turauttaa vuosittain ilmaan  10–13 hiilidioksiditonnia . Siihen verrattuna Valtosen luku kuulostaa lantulla elävän erakon tavoitteelta, mutta sitä se ei ole. Valtonen pääsi tavoitteeseensa ensimmäisen kerran viime vuonna, ja on pysynyt suunnitelmassa tänä vuonnakin.
 Siihen hän on päässyt muun muassa asumistaan, liikkumistaan, syömistään ja muita elintapojaan muokkaamalla. Kolmisen vuotta sitten Valtonen ryhtyi leikkaamaan myös muuta kuluttamistaan – hupitörsäilyä, vaateostelua ja muuta mukavaa.
 Mikko Valtonen puhuu mieluummin päästöjen kohtuullistamisesta kuin vähentämisestä. Vähentämisellä on kielteinen kaiku, mutta Valtosen elämänlaatua kestävät elintavat ovat parantaneet. Niko Mannonen / Yle
 Valtonen laski, että hän kulutti kuukaudessa noin 600 euroa tavaroihin, palveluihin, ravintoloihin ja muuhun ylimääräiseen. Aluksi hän päätti kiristää tuon budjetin 200 euroon kuukaudessa.
 Se oli liian tiukkaa.
 – Tein muutoksia liian nopeasti. Se kostautui minulle hetkellisesti hyvinvoinnissa, Valtonen kertoo.
 Budjettia muokkaamalla hän on etsinyt ihanteellista pistettä, jossa hänen kuluttamisensa on kestävällä tasolla, eikä hyvinvointi enää kasva lisäeuroilla. Juuri nyt tuo piste on noin 275–300 euron kuukausibudjetissa.
 Siitä Valtonen laittaa satasen välttämättömiin hankintoihin, toisen hyödyllisiin hankintoihin ja viimeisellä satasella hän antaa itselleen luvan törsätä kuukausittain. Se voi tarkoittaa mitä vain mukavaa – kuten hotelliaamiaista kumppanin kanssa.
 Kuluttamisen vähentäminen on Valtosen mielestä vaikeaa: kyseessä on epämääräinen kategoria, jossa ei juuri ole rutiiniostoksia. Tarpeet voivat vaihtua joka kuukausi.
 Huolettomasti ostelemalla Valtonen usein katui hankkimiaan tavaroita. Tuolloin hän koki eniten iloa juuri ennen ostotapahtumaa, mutta ilo lakastui nopeasti. Nykyään budjetti ei salli hairahduksia. Siksi ostoharkinta voi tuottaa hieman päänvaivaa etukäteen, mutta ilo on pitkäkestoisempaa, kun tavara on kestävä ja laadukas.
 Valtonen siis selvittää etukäteen, mikä olisi paras ja pitkäikäisin leivänpaahdin, vaelluskenkämalli tai paistinpannu, ja tekee sitten ostopäätöksen. Eikö jatkuvasta optimoinnista tule aivan höperöksi?
 – Ehkä tässä voisi jopa tulla terveeksi. Minulla on esimerkiksi elinikäisellä takuulla oleva paistinpannu. Sitä on todella mahtava käyttää. Hyvät ja onnistuneet hankinnat tuottavat pitkäkestoista tyydytystä, Valtonen kertoo.
 Pikakulutuksesta voi tulla pikatyydytys. Valtonen ajattelee, että harkitusta ostoksesta tulee pitkäkestoisempaa iloa. Niko Mannonen / Yle
 Valtonen iloitseekin siitä, ettei hänen ehkä enää koskaan tarvitse etsiä paistinpannua. Hän kertoo löytäneensä esimerkiksi t-paitoja 30 vuoden takuulla sekä sukkia, joissa on elinikäinen takuu. Pikamuodin aikakautena se kuulostaa ennenkuulumattomalta.
 Valtosen mielestä tavaran hankkiminen onkin eräänlaista naimakauppaa: kun hankkii jotain pitkäikäistä, hankinnan kanssa astuu ikään kuin avioon. Mieluiten pitkäaikaiseen – eihän kukaan halua tieten tahtoen huonoihin naimisiin.
 Hän on myös oppinut välttämään houkutusta ostaa vielä paremmalta, kestävämmältä tai kauniimmalta tuntuvaa tavaraa.
 – Se on tavallaan mainoksen ääni sisälläni, enkä usko sitä, Valtonen sanoo.
 Kohtuullistaminen kulutuksessa on tuottanut rikastumista merkityksellisissä ihmissuhteissa, luontosuhteessa ja jopa yleisessä hyvinvoinnissa.
 – Jos sinulla on superlevoton, kiireinen ja ahdistunut olo, voit yrittää paikata sitä pikakuluttamisella. Terapiamuotona se toimii kuitenkin aika heikosti, Valtonen toteaa.
 Ekologian professori: väkimäärän kasvuun perustuva talous muistuttaa pyramidihuijausta
 Kuluttaminen on elimellisesti kytköksissä planeettamme raaka-aineisiin. Siispä otetaan aiheen pöyhintään mukaan ekologian näkökulma, ja sitä varten vieraillaan Jyväskylän yliopiston luennolla.
 Luentosalissa onkin hiljaista. Valkokankaalla lukee:
 Ajamme planeettaa kohti kuudennetta massasukupuuttoa.
 Elämä hiipuu.
 Luentoa pitää ekologian professori ja Suomen Luontopaneelin puheenjohtaja  Janne Kotiaho . Kotiaho on aiemmin puhelimessa luvannut ottaa kysymykset kuluttamisesta ja sen vähentämisestä osaksi ensimmäistä luentoaan.
 Kotiaho kertoo opiskelijoilleen, että pääsyynä planeetan ekosysteemin heikentymiseen ja ei-inhimillisen elämän hiipumiseen on korkea kulutustaso. Se taas johtuu ylenpalttisesta väestönkasvusta, joka ei voi Kotiahon mukaan jatkua. Kestävä kulutus ja tuotanto eivät enää riitä: toisin sanoen vastuullisetkaan ostokset eivät yksinään pelasta planeettaa.
 Viimeistään nyt voisi hieman ahdistua.
 Professori Janne Kotiaho muistuttaa, että talouden kasvu on ainakin toistaiseksi kiinteästi kytkeytynyt myös luonnonvarojen käyttöön.  Niko Mannonen / Yle
 Kun Kotiaholta tenttaa kuluttamisen vähentämisestä, hän huokaisee kysymyksien välissä mietteliäästi. Aiheet ovat paitsi isoja, myös vaikeita yhden professorin ratkaistavaksi yliopiston viileässä taukohuoneessa hämäränä syysiltana.
 Hän vastaa silti, mutta yksilön vastuun sijasta professori ohjaisi kulutuskeskustelun tuotantoon ja päättäjiin. Todelliset ongelmat ovat siellä.
 – Päätöksentekijät kannustavat meitä jatkuvasti kuluttamaan enemmän. Puhutaan ostovoimasta, mutta se on epäsuora ilmaus kehotukselle ostaa enemmän, Kotiaho toteaa.
 Hän toivoisi, että päättäjät käyttäisivät verotusta kestämättömän tuotannon suitsimiseen yksilöiden valintojen ohjaamisen lisäksi. Käytännössä Kotiaho tarkoittaa sitä, että esimerkiksi ruoan hinnan korottaminen osuu nimenomaan ostajaan eikä ruokatuottajaan, eikä keskimääräinen ihminen huomaa muutaman sentin hinnankorotuksia. Sellaisella ei yksistään ratkaista massiivista ympäristökriisiä.
 – Meidän on pakko kuluttaa jotain, jotta voimme olla olemassa. Mutta voimme vähentää kulutusta ja muuttaa tapoja, joilla kuluttamiamme asioita tuotetaan, Kotiaho tiivistää.
 Suomessa on hiljattain keskusteltu jälleen vauvakadosta. Professori Janne Kotiaho pitää ajatusta jatkuvan väkimäärän kasvusta rajallisella planeetallamme kestämättömänä, sillä väkimäärän kasvu lisää myös kulutuksen kasvua.  Niko Mannonen / Yle
 Kotiaho ohjaa keskustelun väestönkasvuun. Hänen mukaansa väestön määrä ja -kasvu ovat korkean kulutuksen elämäntyylin ohella perimmäisiä syitä luonnon ahdinkoon. Siispä hän kritisoi voimakkaasti keskustelua  Suomen vauvakadosta .
 Kotiaho toivoisi rahaa tutkimukselle, jossa yhteiskunnan ylläpitämiseksi etsitään vaihtoehtoisia talousjärjestelmiä. Sellaisia, jotka eivät perustu jatkuvaan kasvuun ja siihen, että valtioiden pitäisi saada lisää väkeä, jotta talous pärjäisi.
 – Talous, joka perustuu ihmismäärän kasvuun, on kestämätön, ja muistuttaa kovasti pyramidihuijausta, Kotiaho toteaa.
 Hän ihmetteleekin, miten taloudesta on tullut itse tarkoitus, jota varten tarvitaan ihmisiä, eikä päinvastoin.
 Tuuletetaan vielä ajatusta BIOS-tutkijaryhmän mainitsemasta merkityksellisestä elämästä ilman kulutusta. Kotiaho toteaa, että kulttuurimme ja maailmankuvamme on muututtava siten, että tyydytystä saataisiin muustakin kuin uudesta tavarasta tai vaatteesta. Tutkijapiireissäkin mietitään jo jonkin verran sitä, kuinka korkean kulutuksen elämäntyyliä voisi muuttaa.
 Olisiko ekologian professorilla ajatuksia siihen, mistä muualta kuin kuluttamisesta voisi elämään etsiä iloa?
 Siihen vastatessaan Kotiaho tiputtaa lauseet painokkaasti ja tiukasti silmiin katsoen.
 – Mene metsään kävelylle, suojelualueelle jota ei ole vielä hakattu. Ota sinne läheiset mukaan. Keskustele heidän kanssaan. Jätä kännykät kotiin. Siinä on jo hyvä lähtö.
 Sosiologian professori: kauramaitokysymykseen jumittuminen on piiperrystä
 Raha ei muka tuo onnea, mutta kyllä se oikeastaan tuo, jos tutkimuksia katsotaan.  Aiheesta on kirjoittanut  (Keskisuomalainen) Jyväskylän yliopiston sosiologian professori  Terhi-Anna Wilska , ja hän on myös tutkinut kulutuskulttuuria.
 Wilskan mukaan lukuisat tutkimukset osoittavat, ettei tavaran ja onnen välillä ole suoraa yhteyttä. Kun elintaso on riittävän korkea, lisäraha ei olennaisesti tuo lisäonnea.
 Sellaiseen tulokseen ovat päässeet ainakin Nobel-palkitut tutkjiat  Agnus Deaton  ja  Daniel Kahneman.  He ovat todenneet, että vaurauden ja ostovoiman tuottama tyydytys kasvaa varallisuuden kasvaessa, mutta ei ikuisesti. Se tyssähtäänoin 70 000 euron tuloihin. Sen jälkeen lisärahassa kieriminenkään ei enää lisää onnellisuutta. Tosin on olemassa myös tutkimuksia, joissa Deatonin ja Kahnemanin tuloksista ollaan eri mieltä.
 Professori Terhi-Anna Wilska muistuttaa, ettei kulutusyhteiskunta noin vain katoa. Ihmiset ovat rakentaneet elämäntapaa niin kauan materiaalisten asioiden varaan, että sen muuttaminen on hyvin hidasta.  Niko Mannonen / Yle
 Wilskan mukaan on myös tiedossa, että elämyksiin kuluttaminen tuottaa huomattavasti enemmän onnea kuin tavaran ostelu.
 Tuo tieto ei toki välttämättä ole tavoittanut meitä kaikkia. Wilska huomauttaa, etteivät ihmiset noin vain lopeta tavaran ostamista, jos sitä on tarjolla ja jos siihen on varaa.
 Hän kuvailee, että miten moderni kapitalistinen yhteiskuntamme perustuu pääasiassa kuluttamiseen ja taloudelliseen kasvuun. Tässä elämäntavassa kuluttaminen on niin sisäänrakennettua, ettemme edes osaa ajatella sitä.
 – Me synnymme ja kasvamme kulutuskulttuuriin, sanoo Wilska.
 Wilska on samoilla linjoilla kuin professori Kotiaho: pelkkien yksilön valintojen sijaan keskustelua pitäisi ohjata tuotantoon. Wilskan mielestä siinä tarvitaan radikaaleja muutoksia ja yritysvastuuta, verotusta ja poliittisia toimia. Siispä professori ei pidättele hengitystään odottaessa, että maapallo pelastuisi yksittäisten ihmisten arvomaailmaa muuttamalla. Pelkästään kauramaidon miettimiseen tai muuhun vastaavaan jumiutuminen on piiperrystä.
 – Yhden tai kahden asian tekemisellä ei välttämättä ole isoa merkitystä, ellemme pysty yhteiskunnan tasolla ohjaamaan ihmismassojen kulutusta poliittisesti ja taloudellisesti, Wilska selventää.
 On kuitenkin selvää, ettei nykymeno voi jatkua.
 – Kulutukseen perustuvan maailmankuvan on muututtava tulevaisuudessa. Mutta muutos on vähittäinen, Wilska toteaa.
 Professori toivoisi, ettei lapsia pienestä pitäen kasvatettaisi yhdistämään aineellista haluamista tyydytyksen tunteeseen. Lisäksi hän poistaisi kertakäyttökulttuurin kokonaan ja muuttaisi lastenkasvatuksen luonnonmukaisemmaksi. Wilska toteaa ajatuksen kuulostavan linkolalaiselta, mutta sen takana ei ole ajatusta maakuopassa asumisesta.
 Pikemminkin lapset pitäisi kasvattaa rakastamaan erityisesti vanhaa tavaraa, ja opettaa, että tavaralla on arvo.
 Wilska palaisi nostalgisesti aikoihin, jolloin tavaraa, kuten leluja, vaalittiin ja aikuiset käyttivät vaatteidensa materiaaleja uudestaan.  Niko Mannonen / Yle
 Jos on tottunut lähtemään tylsyyspäissään ostoskeskukseen tai selailemaan verkkokauppaa, voi tässä vaiheessa olla hieman runneltu olo. Mitä professori tarjoaisi meille kulutuskulttuurin muutoksen tuomaan elämäntyhjiöön?
 Wilska tarjoaisi tuohon mustaan aukkoon sosiaalisten suhteiden kehittämistä. Ne kun tuovat tutkitusti onnellisuutta. Wilska huomauttaa, että kun ihmiset muistelevat elämänsä onnellisimpia aikoja, muistot liittyvät harvoin kuluttamiseen.
 – Usein muistot liittyvät siihen, että tehtiin asioita yhdessä, ja oli vaan hyvä meininki.

Mikko Valtonen pitää tavaroiden ostamista naimakauppana ja paransi elämää kiristämällä törsäilyä – holtiton shoppailu ja kulutuskulttuuri ovat kestämättömiä


Summary: Kotron mielestä on noloa, että poliitikkojen mielestä asevelvollisuudessa ei ole tasa-arvo-ongelmaa.

Lukion filosofian opettaja, kolumnisti ja kirjailija  Arno Kotro  on vuosikausia kampanjoinut nykyisen vain miehiä koskevan asevelvollisuuden lakkauttamisen puolesta.
 Nyt hän on mukana Asepalvelus 2020 -kampanjassa, jonka tavoitteena on muuttaa asepalvelus tasa-arvoiseksi ja poistaa totaalikieltäytyjien rangaistukset.
 Kotrosta on käsittämätöntä, että siinä vaiheessa kun nuoret omaksuvat sukupuolirooleja, heille “kädestä pitäen taotaan tällainen vanhakantainen malli, jossa opetetaan että naisilla ja miehillä on eri velvollisuudet yhteiskunnassa”.
 – Nuoret on valtavan tasa-arvotietoisia. He todellakin ihmettelevät sitä, miten meillä voi olla vuonna 2019 laki, joka on eri tytöille ja pojille.
 Kotro sanoi Sannikka&Ukkolan haastattelussa, että sukupolviero asiaan suhtautumisessa näkyy myös puolueissa.
 – Siinä missä emopuolueet väistelevät aiheen käsittelyä, jokseenkin kaikki nuorisojärjestöt vaativat muutosta tähän lakiin.
 Hän vaatikin poliitikkoja rohkeasti keskustelemaan aiheesta.
 – On noloa kun poliitikot väittävät, ettei tässä ole tasa-arvo-ongelmaa. Paljon pienemmän kysymykset riittävät tasa-arvoaiheiksi, mutta ei tällainen megalomaaninen ongelma.
 Nykyinen puolustusministeri  Antti Kaikkonen  (kesk.) on päättänyt selvittää niin sanotun  kansalaisvelvollisuuden tulevaisuutta . Selvityksen lähtökohta on kuitenkin se, että yleinen asevelvollisuus olisi jatkossakin Suomen puolustuksen pohja.
 Kotron tulevaisuuden malli on seuraava: kutsutaan koko ikäluokka kutsuntoihin ja valitaan sieltä soveltuvuuden ja motivaation perusteella riviin ne, jotka armeijaan haluavat vapaaehtoispohjalta.
 – Säästyvillä varoilla voidaan nostaa päivärahoja, joten armeijaan menosta tulisi myös taloudellisesti kannattavaa.
 Katso Arno Kotron koko haastattelu Sannikka&Ukkola:ssa. Kotron ajatuksia kommentoivat lähetyksessä perussuomalainen nuori Miko Bergbom ja vasemmistonuorten puheenjohtaja Hanna-Marilla Zidan.
 Lähetyksessä keskustellaan myös eutanasiasta, mukana saattohoitoon erikoistunut lääkäri Juha Hänninen ja kristillisdemokraattien puheenjohtaja Sari Essayah.

Lukion opettaja, kirjailija Arno Kotro heittäisi asevelvollisuuden romukoppaan: “Nuoret todellakin ihmettelevät, miten meillä voi olla eri laki tytöille ja pojille”


Summary: Mielenosoittajat vaativat hallituksen eroa.

Libanonissa tuhannet ihmiset osoittivat mieltään perjantaina vaatiakseen maan hallituksen eroa.
 Mielenosoitukset ovat myös sulkeneet kouluja ja yrityksiä ympäri maata.
 Uutistoimisto Reutersin haastattelemien silminnäkijöiden mukaan Libanonin turvallisuusjoukot ja mellakkapoliisit ottivat kiinni mielenosoittajia Beirutissa ja hajottivat väkijoukkoa kyynelkaasun avulla.
 Joidenkin mielenosoittajien kerrotaan rikkoneen liikkeiden ikkunoita ja sytyttäneen autonrenkaita palamaan kaduille.
 Protestit saivat alkunsa hallituksen suunnitelmasta kiristää ensi vuoden budjettia, jossa on suunnitteilla useita uusia verotuskohteita. Esimerkiksi pikaviestimien kautta tehdyt puhelut, kuten Whatsapp-puhelut, aiotaan muuttaa verollisiksi. Tämä päätös tosin peruttiin.
 Protestien taustalla on myös laajempaa turhautumista Libanonin korruptioon ja poliittiseen järjestelmään. Maassa on paha talouskriisi ja poliittinen päätöksenteko rampautunut.
 – Tilanne on kamala, ihmisillä ei ole rahaa -- ja he antavat meille vain veroja, veroja, sanoi libanonilainen  Samir Shmaysri  al-Jazeera -kanavalle.
 Pääministeri  Saad Hariri  sanoi antavansa hallitukselleen kolme päivää aikaa lopettaa uudistuksien vastustaminen ja uhkasi ottaa asioihin toisenlaisen lähestymistavan, jos tähän ei suostuta.
 Perjantai-iltana Libanonin presidentti  Michel Aoun  tapasi mielenosoittajien delegaation ja kertoi heille tekevänsä kaikkensa helpottaakseen ihmisten ahdinkoa.
 Lue myös:
 Libanon on syvässä finanssikriisissä – Automaateista ei aina saa dollareita ja se tekee kansasta levottoman

Libanonissa tuhannet osoittivat mieltään jo toista päivää – turvallisuusjoukot turvautuivat kyynelkaasuun


Summary: Pääministeri Johnson lähetti Brysseliin lauantaina vastentahtoisesti kirjeen, jossa hän pyysi lykkäystä.

Euroopan unioni on valmis lykkäämään Britannian EU-eroa lokakuun viimeisestä päivästä aina helmikuuhun 2020 asti,  kertoo Sunday Times -lehti .
 EU lykkää brexitiä, mikäli Britannian parlamentti ei alkavan viikon aikana hyväksy pääministeri  Boris Johnsonin  ja unionin neuvottelemaa erosopimusta. Parlamentin odotetaan äänestävän sopimuksesta ehkä jo maanantaina.
 Lehden diplomaattilähteiden mukaan lykkäys on joustava, joten Britannia voi erota EU:sta jo ennen helmikuuta, jos se niin päättää.
 Jos pääministeri Johnson ajautuu kotimaassaan erityisen pahoihin vaikeuksiin tai maassa järjestetään ennenaikaiset vaalit, voivat EU-maat Sunday Timesin mukaan pidentää siirtymäaikaa jopa kesäkuuhun 2020 asti.
 Pääministeri Johnson lähetti  lauantai-iltana Brysseliin vastentahtoisesti kirjeen , jossa hän brittiparlamentin säätämän lain mukaan pyysi brexitin lykkäämistä. Johnson kuitenkin jätti kirjeen allekirjoittamatta ja lähetti heti perään toisen kirjeen, jossa hän sanoi pitävänsä brexitin lykkäämistä virheenä. Tämän kirjeen Johnson allekirjoitti.
 Lisää aiheesta:
 Boris Johnsonin brexit-kirjeet nostattavat tunteita – "Käyttäytyy kuin pilalle hemmoteltu kakara", "Saattoi rikkoa lakia"
 Pääministeri Rinne: Lisäajan myöntäminen brexitille on järkevää
 EU-lähde Ylelle: EU haluaa välttää Britannian sopimuksettoman eron kaikissa olosuhteissa

Sunday Times: EU on valmis lykkäämään brexitiä helmikuuhun 2022, ellei brittiparlamentti hyväksy erosopimusta alkavalla viikolla


Summary: Turkin iskuissa kärsineestä kaupungista on tänään lähtenyt kymmenien ajoneuvojen saattueita.

Kurditaistelijat ja siviilit ovat aloittaneet Ras al-Ainin rajakaupungin evakuoinnin sunnuntaina, kertovat syyrialaiset alueviranomaiset uutistoimisto AP:lle.
 Vielä ei ole selvää, saadaanko vetäytyminen tehtyä kokonaan saman päivän aikana, kertoo anonyymina pysyttelevä kurdiviranomainen uutistoimisto AP:lle.
 Kurditaistelijoita ja haavoittuneita siviilejä kuljettava autosaattue on lähtenyt saarretusta Ras al-Ainin kaupungista Pohjois-Syyriassa, kertoo Syyrian sotaa tarkkaileva Syrian Observatory for Human Rights (SOHR). Britanniasta käsin toimiva järjestö on myös jakanut kuvan Twitterissä vetäytymisestä.
 Noin 50 auton saattueessa on kymmeniä taistelijoita kuljettavia avolavapakettiautoja ja haavoittuneita kuljettavia ambulansseja.
 Turkin liittolaisjoukkojen komentaja kertoo saaneensa tiedon, että kurdit aikovat vetäytyä kaupungista kokonaan. Hänen mukaansa poistuminen tapahtuu useassa aallossa.
 Kurdit eivät ole vahvistaneet tätä.
 Kurdit ja Turkki syyttävät toisiaan tulitauon rikkomisesta
 Lauantaina kurdien SDF-joukkojen johtaja  Mazloum Abdi  kertoi, että Turkki olisi estänyt kurdijoukkoja evakuoimasta haavoittuneita ja siviilejä Ras al-Ainista.
 Turkki kiisti Abdin syytökset ja syytti kurdeja väärän tiedon levittämisestä sekä tulitauon aikana tehdyistä hyökkäyksistä. Turkin presidentti  Recep Tayyip Erdoğan  sanoi lauantaina, että Turkki murskaa kurditaistelijoiden päät, jos nämä eivät vetäydy turvavyöhykkeeltä.
 Aiemmin  Turkki kehotti Yhdysvaltoja käyttämään vaikutusvaltaansa , jotta Pohjois-Syyrian kurdijoukot vetäytyisivät rajan tuntumasta.
 Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan Turkki ja sen liittolaiset ovat syyllistyneet vakaviin sotarikoksiin Pohjois-Syyrian hyökkäyksen aikana. Amnestyn mielestä Turkki ja liittolaiset ovat osoittaneet häpeällistä piittaamattomuutta siviilien hengestä.
 Lue myös :
 USA:n joukkoja ei vedetäkään Syyriasta kotimaahan, vaan Irakiin

Kurdit ovat alkaneet vetäytyä saarretusta Ras al-Ainin rajakaupungista


Summary: Neuvostoliiton mukaan Mir-sukellusalukset tilattiin Suomesta merenpohjan tieteellistä tutkimista varten. Amerikkalaiset eivät uskoneet, että Suomi pystyisi rakentamaan aluksen.

Sukellusalus laskeutuu Atlantin valtamerellä yhä alemmas meren syvyyksiin. Aluksen miehistö seuraa jännittyneenä mittareita. Hiljaisuus on käsin kosketeltavaa. Vain koneen laitteet pitävät pientä suhinaa.
 Kolmehenkinen miehistö tuijottaa vuoroin syvyysmittaria ja vuoroin ikkunasta ulos. Viimeiset metrit tuntuvat kestävän ikuisuuden. Lopulta Mir I tömähtää meren pohjaan.
 Syvyysmittari näyttää 6170 metriä. Valtaisa mutapilvi nousee meren pohjasta. Näkyvyys on olematon.
 Aluksen pilotti  Pekka Laakso  katsoo ikkunasta ulos ja odottaa mutapilven laskeutumista. Tehtävän ääripää on suoritettu ja aluksen on tarkoitus lähteä takaisin ylös.
 Laakso ryhtyy keventämään alusta nousua varten pumppaamalla vettä pois painolastitankeista. Se ei onnistu. Invertteri, laite joka muuttaa sähkön tasavirran vaihtovirraksi, ei käynnisty. Alus on kiinni valtameren pohjassa.
 – Olemme kiinni mudassa, sanoo Pekka Laakso englanniksi muille sukelluspallossa oleville.
 Hän kuulee, kuinka neuvostoliittolaisen kollegan hengitys muuttuu raskaaksi.
 Sukellusalus "valtamerien tutkimukseen"
 Neuvostoliiton tiedeakatemia tilasi Rauma-Repolalta syvänmerensukellukseen soveltuvan sukellusaluksen 1980-luvulla. Tehtävänä oli rakentaa laite, jolla pääsisi yli 6000 metrin syvyyteen. Tilaajan mukaan alusta käytettäisiin valtamerien tieteelliseen tutkimukseen.
 Maailmalla oli jo sukellusaluksia, joilla pystyi sukeltamaan syvälle, mutta Neuvostoliitolta sellainen puuttui.
 Pekka Laakso esittelee Arttu Käyhkön tekemää kirjaa, Mir - suomalainen sukellusalus. Mikko Savolainen / Yle
 Rauma-Repola perusti Tampereen Lokomolle Oceanics-nimisen osaston projektia varten. Siellä alus myös rakennettiin.
 Muut vastaavat alukset maailmalla oli tehty titaanista, mutta Lokomon tehtaalla sukellusalus suunniteltiin tehtäväksi teräksestä. Teräksen uskottiin kestävän paremmin valtavan paineen meren syvyyksissä.
 Kovissa paikoissa
 Tänään 77-vuotias Pekka Laakso istuu kotonaan Lappeenrannassa keittiön pöydän ääressä. Pöydällä on iso kasa erilaisia asiapapereita, dokumentteja ja esitteitä Mir I ja Mir II -aluksiin liittyen. Valokuvat ovat muistitikulla ja tietokoneessa.
 Yli 30 vuotta sitten tapahtuneet asiat ovat vielä terävästi muistissa.
 – Nämä asiat nousevat aina tasaisin väliajoin pintaan. Kaikki dokumentit ovat hyvässä tallessa, kertoo Laakso.
 .
 Pekka Laakso on taltioinut kaiken järjestelmällisesti talteen salaisesta operaatiosta. Mikko Savolainen / Yle
 Pekka Laakso oli tehnyt työuran ilmavoimien hävittäjälentäjänä. 44-vuotiaana, eläkepäivien kynnyksellä, hänen olisi ollut mahdollista jatkaa vielä muutama vuosi toimistotehtävissä.
 Laakson entinen esimies ilmavoimista,  Eero Urpo,  oli palkattu jo aiemmin Rauma-Repolan sukellusalusprojektiin. Urpon tehtävänä oli hankkia sopivat pilotit testaamaan sukellusalus meren syvyyksissä.
 – Rauma-Repolalle tuli yllätyksenä se, että Neuvostoliiton tiedeakatemia halusi valmistajan myös koesukeltavan aluksen ennen luovutusta.
 Urpo otti yhteyttä entiseen työkaveriinsa Laaksoon ja tarjosi koesukeltajan pestiä hänelle.
 – Ei siinä montaa hetkeä tarvinnut miettiä, kun näin erikoinen ja mielenkiintoinen tehtävä tarjottiin.
 Tiimissä oli mukana muutama muukin ilmavoimien pilotti, mutta Pekka Laaksosta tuli pääpilotti. Hävittäjälentäjät olivat työssään tottuneet kiperiin ja yllättäviinkin tilanteisiin, joissa piti nopeasti pystyä päätöksentekoon. Siksi heidän uskottiin sopivan hyvin myös sukellusaluksen ohjaimiin.
 – Arveltiin, että hävittäjälentäjät kestävät hyvin suljettuja paikkoja. Onhan hävittäjälentäjän koppikin suljettu tila, kertoo Laakso.
 Aluksen jokainen nappi piti opetella
 Pekka Laakso liittyi tiimiin keväällä 1985 reilu pari vuotta ennen alusten valmistumista. Hänen tehtävänään oli koesukeltaa Mir I ja Mir II -alukset yli 6000 metrin syvyyteen, ja siihen piti valmistautua hyvin. Neuvostoliiton puolelta projektissa oli mukana alusta asti kokenut valtamerisukeltaja, tohtori  Anatoli Sagalevich  eli "Tolja".
 – Aluksi Rauma-Repola suunnitteli, että koesukeltajat liittyisivät tiimiin mukaan vasta, kun alus olisi valmis. Minä halusin tehtävään mukaan heti, kun minut olit valittu ryhmään.
 Laakso halusi oppia sukellusaluksen jokaisen napin ja perehtyä perinpohjaisesti laitteiden toimintaan. Hävittäjälentäjänä hän oli tottunut siihen, että piti varautua kaikkeen mahdolliseen. Aluksen täydellinen tunteminen toi varmuutta.
 Sukellusaluksista Laaksolla ei ollut kokemusta, joten hänen oli opeteltava kaikki painelaitteiden koulutuksesta lähtien. Sukeltajaryhmä vieraili kahdesti Ranskan Marseillessa ammattisukeltajien koulutusinstituutissa. Harjoitusjaksot Marseillessa kestivät neljä viikkoa kerrallaan.
 – Ensimmäisellä kerralla opeteltiin sukeltamaan yksinkertaisilla laitteilla. Niillä harjoiteltiin suunnistusta sekä aluksen käyttöä ja huoltoa. Toisella vierailukerralla harjoiteltiin ranskalaisten Sienna-sukellusveneellä ja käytiin jo kahden kilometrin syvyydessä.
 Tampereen Lokomon tehtaalle oli lisäksi rakennettu seitsemän metriä syvä allas, jossa laitteita pystyi testaamaan.
 Neuvostoliitto tilasi alun perin valtameren tutkimukseen vain yhden aluksen. Lopulta niitä piti rakentaa kaksi. Toinen alus tarvittiin mahdollisia hätätilanteita varten auttamaan pelastustöissä.
 Pekka Laakso menossa sisään Mir-sukellusalukseen Kap Verden altaalla Atlantilla. Pekka Laakso
 Salainen tehtävä
 Laakson ei tarvinnut allekirjoittaa varsinaista salassapitosopimusta. Eero Urpo ilmoitti heti alkuun, että kyse on luottamuksellisesta tehtävästä.
 Entisessä työssään hävittäjälentäjänä Laakso oli tottunut siihen, että tehtävistä ei paljon huudella.
 – Mielestäni oli ihme, että tehtävä pysyi salassa, sillä parhaimmillaan sukellusalusprojektissa oli mukana lähes 200 ihmistä Tampereen Lokomon tehtaalla.
 Julkisuuteen ja medialle ei alkuun kerrottu mitään. Rauma-Repolan johto kävi kuitenkin keskustelemassa asiasta Yhdysvaltojen suurlähetystössä, ennen kuin projektista tehtiin sopimus Neuvostoliiton kanssa.
 – Yhdysvallat ja erityisesti keskustiedustelupalvelu CIA olivat hyvinkin tietoisia, mitä Suomessa rakennettiin, sanoo Laakso.
 Rauma-Repolan pääjohtajaksi vuonna 1987 noussut  Tauno Matomäki  on  kertonut asiasta jälkeenpäin . Matomäen mukaan Yhdysvallat ei uskonut, että Suomi pystyisi rakentamaan teräksestä syvänmerensukellusaluksen, ja antoi luvan yhteistyöhön.
 Suurin pelko oli, että Neuvostoliitto ei suinkaan käyttäisi alusta pelkästään syvänmeren tutkimiseen vaan tiedustelutoimintaan.
 – Yhdysvallat pelkäsi, että neuvostoliittolaiset kuuntelisivat merenpohjassa kulkevan kaapelin kautta menevää viestiliikennettä ja käyttäisivät alusta myös sukellusveneiden tunnistamiseen, kertoo Pekka Laakso.
 Yhdysvaltain Lockhead Orain P 3 tiedustelukone lenteli hyvin matalalla testipaikan yllä. Pekka Laakso
 Tiedustelukoneita taivaalla
 Tampereen Lokomon tehtaalta sukellusalukset Mir I ja Mir II siirrettiin Mäntyluodon satamaan Poriin. Marraskuun 11. päivänä vuonna 1987 alkoi reilun parin viikon mittainen laivamatka kohti Atlantilla sijaitsevaa testialuetta, niin sanottua Kap Verden allasta.
 Tukialuksena toimi tutkimuslaiva R/V Akademik Mstislav Keldysh. Pitkän merimatkan aikana tutkimuslaivan miehistön jäsenillä oli vielä kädet täynnä viimeistelytöitä. Laitteita säädettiin ja tehtiin viime hetken asennuksia.
 Kaksi viikkoa myöhemmin tutkimusalus saapui Gran Canarian edustalle. Loput ryhmän jäsenistä, jotka olivat saapuneet lentäen Las Palmasin kentälle, otettiin mukaan.
 Laiva pysähtyi myös Afrikan rannikon edustalla, koska tarkoitus oli testata vielä Mir I ja Mir II -aluksia matalammissa syvyyksissä. Laakso kertoo, että koko matkan ajan eri maiden tiedustelukoneet lensivät aika ajoin tutkimuslaivan yläpuolella.
 – Ainakin sukellusalusten etsintään ja torjuntaan tarkoitettu Yhdysvaltojen tiedustelukone lensi hyvinkin matalalla tutkimuslaivan yllä.
 Kolmen hengen matka syvyyksiin
 Joulukuun 13. päivänä vuonna 1987 Kap Verden altaalla lähellä päiväntasaajaa aurinko porotti ja meri oli rauhallinen.
 Anatoli Sagalevichin ja pääpilotti Pekka Laakson lisäksi testisukellukselle lähti professori  Igor   Mikhaltsev . Professori oli ollut mukana myös matkan aikana tehdyissä matalammissa testisukelluksissa, mutta Mikhaltsevin mukaantulo vaativaan koesukellukseen hieman yllätti Laakson.
 – Mikhaltsev oli tuolloin jo varsin iäkäs, mutta toki kokenut sukeltaja. Ilmeisesti hän halusi olla mukana, koska sukellusalustilaus oli ollut hänen ideansa. Hän oli ollut myös alusten suunnittelussa alusta alkaen.
 Sukeltajien asut oli tarkkaan mietitty. Kaikkeen varautunut Laakso oli huolissaan mahdollisesta tulipalosta aluksen sisällä, joten sukeltajille tilattiin paloturvalliset haalarit.
 – Tulipalo aluksen sisällä olisi ollut pahinta, mitä olisi voinut tapahtua koesukelluksen aikana.
 Mir I sukellusaluksen miehistö. Tohtori Anatoli Sagalevich, pääpilotti Pekka Laakso ja professori Igor Mikhaltsev. Pekka Laakso
 Haalarin sisälle puettiin vielä villapaita. Lisäksi jalkoihin laitettiin voimistelutossut, koska ne olivat mukavat jalassa. Evääksi pakattiin voileivät ja termospulloon teetä. Tukialukseen oli tarkoitus pitää yhteyttä erikoispuhelimella. Laakson pilottikaveri olisi laivan kannella hoitamassa yhteyksiä.
 Miehistö oli valmis lähtöön.
 Jumissa
 Auringonvalo katoaa näkyvistä varsin nopeasti sukelluksen alkamisesta.
 Aluksen lähestyessä merenpohjaa osa laitteistameneepois päältä. Kaikuluotain ja ääneen perustuva tutka eivät toimi. Se ei kuitenkaan huolestuta miehistöä. Mir I lähestyy pohjaa vajoamisnopeudella.
 Pohjakosketus tulee hiukan yllättäen.
 Kaikki sujuu kuin pitääkin.Mir I sukellusalus on yli 6000 metrin syvyydessä Atlantin pohjassa. Tehtävän päätepiste on saavutettu, ja miehistön on tarkoitus lähteä takaisin ylös.
 Laakso alkaa pumpata vettä pois painolastitankeista keventääkseen alusta nousua varten. Hän huomaa, että se ei onnistu. Sähkön tasavirran vaihtovirraksi muuttava invertteri ei lähde käyntiin. Laakso yrittää irrottaa alusta, mutta se ei liikahdakaan.
 Sukellusalus on juuttunut pohjaliejuun.
 Pekka Laakso ajoi Mir-alusta ohjainten avulla. Pekka Laakso
 Laakso tietää, että maailmalla on sattunut vastaavia tapauksia, joissa miehistön on käynyt huonosti. Hän ei anna sen hämätä.
 Kuolemanpelko ei edes käy mielessä. Hän oli hävittäjälentäjänä tottunut ratkomaan nopeasti vaikeitakin tilanteita. Tunteilulle ei ole silloin sijaa.
 Anatoli Sagalevich huokailee Laakson takana, mutta ei sano mitään.
 Laakso miettii, mitä tehdä.Häntietää, että nyt pitää saada potkurit päälle ja alusta on kevennettävä lisää. Tarvittaessa voitaisiin irrottaa ja pudottaa 500 kiloa painava akku. Se maksaisi kuitenkin miljoona markkaa.
 Laakso starttaa kerran, toisen, kolmannen kerran, eikä saa invertteriä päälle. Kuudennella kerralla se vihdoin onnistuu.
 Potkureiden avulla pystytään liikkumaan mudassa eteen- ja taaksepäin. Lisäksi aluksen sivupotkureilla voidaan keinuttaa alusta sivusuunnassa. Myös hydraulipumput alkavat toimia.
 Nyt Laakso on varma, että tästä selvitään.
 Hän pumppaa painolastitankeista lisää vettä pois. Muu miehistö seuraa hiljaa Laakson työskentelyä.
 Reilun 20 minuutin uurastuksen jälkeen alus irtoaa meren pohjasta ja aloittaa matkan takaisin merenpintaan.
 Miljoonan markan arvoinen akku säästyy.
 Pekka Laakso 77, tarkkailee elämää rivitaloasuntonsa ikkunasta Lappeenrannassa. Mikko Savolainen / Yle
 "Menimme ehkä liian lujaa"
 Kaikkiaan Mir I -testisukellus kesti yli puoli vuorokautta, koska alusta testattiin matkan varrella monin tavoin. Koe oli ongelmista huolimatta onnistunut.
 – Paluumatkan aikana syötiin eväät ja juotiin teetä. Tunnelma sukelluspallossa oli kevyt, muistaa Pekka Laakso.
 Hapen riittävyydestä Laakso ei ollut huolissaan missään vaiheessa. Sukellusalus oli suunniteltu siten, että siinä riitti happea kolmelle ihmiselle kolmeksi vuorokaudeksi.
 Laakso arvelee, että hänen varsin vähäinen sukelluskokemuksensa aiheutti aluksen jumiutumisen meren syvyyksiin.
 – Me menimme ehkä liian lujaa. Olisi pitänyt hiljentää vauhtia aikaisemmin.
 Aamulla edessä uusi sukellus
 Pinnalla muu miehistö otti sukellusporukan riemukkaasti vastaan. Pekka Laakso meni kuitenkin pian nukkumaan, sillä seuraavana päivänä oli vuorossa Mir II, jolla tehtiin samanlainen matka. Tuolloin ei jääty kiinni meren pohjaan.
 Suomessa rakennetut teräksestä valmistetut sukellusalukset kestivät valtameren syvyyksien valtavan paineen. Koesukellukset onnistuivat, ja Mir I ja Mir II luovutettiin Neuvostoliitolle yhteensä 200 miljoonan markan hintaan.
 Suomesta olisi voinut kehittyä syvänmeren sukellukseen rakennettavien alusten johtava rakentaja maailmassa. Tietoa, taitoa ja kykyä oli nyt todistetusti.
 Yhdysvallat kuitenkin painosti Rauma-Repolaa lopettamaan sukellusveneiden tuotannon ja meriteknologian kehittämisen. Monien vaiheiden jälkeen  osana suurvaltapolitiikkaa  Rauma-Repola lopetti hyvin alkaneen sukellusveneprojektinsa, ja Tampereen Lokomon Oceanics-osasto ajettiin alas kaikessa hiljaisuudessa.
 Suomesta olisi voinut tulla  sukellusvenerakentamisen huippumaa .
 Ennemmin taivas kuin meri
 Pekka Laakso on mielenkiinnosta seurannut internetin kautta Mir-sukellusalusten kohtaloa. Laakson mukaan Mir I on nykyään museossa Kaliningradissa.
 Elokuvaohjaaja James Cameron on myös käyttänyt Mir-sukellusalusta Titanic-elokuvateon yhteydessä.
 Pekka Laakso on saanut tarkkailla maapalloa hävittäjälentäjän ohjaimista 15 kilometrin korkeudesta ja vastaavasti katsoa maapalloa kuuden kilometrin syvyydestä. Hänen ei tarvitse miettiä vastausta kysymykseen, kumpi on vaikuttavampi kokemus.
 – Kyllä se, että pilvisenä, harmaana ja sateisena päivänä saa nousta pilvien yläpuolelle ja nähdä auringon, on aina yhtä kaunista ja upeaa.
 Jutun lähteenä on käytetty myös Arttu Käyhkön kirjaa Mir suomalainen sukellusalus (2019).

Suomalainen hävittäjälentäjä suoritti 80-luvulla Neuvostoliitolle sukellustehtävää – jäi jumiin 6 kilometrin syvyyteen merenpohjaan


Tallink Siljan Europa-risteilyalukselta on löytynyt kaksi ruumista, kerrotaan Viron poliisista.
 Kuolleet ovat 25-vuotias nainen ja 21-vuotias mies. Molemmat olivat Suomen kansalaisia. Viron poliisin mukaan tapaukset eivät liity toisiinsa.
 Tallink Siljan viestintäjohtaja  Marika Nöjd  kertoo toisesta tapauksista, että kanssamatkustaja oli löytänyt vainajan hytistä. Alus oli tuolloin Tallinnan satamassa. Nöjd kertoo, että paikalle kutsuttiin Viron poliisi ja ambulanssi.
 Risteilyalus pääsi lähtemään kohti Helsinkiä suunnitellusti kello 12.30.

Tallink Siljan risteilyalukselta löytyi kaksi ruumista – Kuolleet ovat nuoria Suomen kansalaisia


Summary: Kansallismuseon uusi näyttely esittelee laajasti Etelä- ja Keski-Amerikan intiaanikulttuureja. Maailma, jota ei ollut -näyttelyn yli kaksisataa esinettä ovat peräisin italialaisesta kokoelmasta.

Kuolema vallitsi kaikkialla. Kaupunki oli ruumishuone, missä kaikki kiiruhti pilaantumaan ja märkimään. Mätänevistä kasoista nousi myrkyllistä höyryä sateen ja kuumuuden vuorottaisesta vaikutuksesta, ja se täytti koko ilmapiirin. Lokainen maa oli kyllästetty verellä, joka juoksi puroina ja värjäsi kanavatkin punaisiksi. Teurastus oli hirveää.
 Näin kuvailee yhdysvaltalainen historioitsija  William H. Prescott  asteekkien pääkaupungin Tenochtitlanin viimeisiä hetkiä kirjassaan  Meksikon valloitus . 1500-luvun alussa 300 000:n asukkaan Tenochtitlan oli suurempi ja mahtavampi kuin yksikään eurooppalainen kaupunki, ja sen eleganssista ja kauneudesta kertoo sekin, että espanjalaisvalloittajat kuvailivat järven keskeltä nousevien temppelien ja palatsien panoraamaa kimaltelevine kanavineen unenomaiseksi ja epätodelliseksi näyksi.
 Vuonna 1521 espanjalaiset ja heidän liittolaisensa saivat  Hernán Cortésin  johdolla vihdoin vallattua Tenochtitlanin, useita kuukausia kestäneen piirityksen ja brutaalien taistelujen jälkeen. Maailman uljaimpiin kuulunut arkkitehtoninen taidonnäyte oli maan tasalla ja suurin osa sen asukkaista kuollut. Samalla asteekkien valtakunta katosi historian hämäriin.
 Mayojen tekemä uurna, joka edustaa klassisen kauden maya-kulttuuria.  Jussi Mankkinen / Yle
 Kymmenen vuotta myöhemmin romahti Andien vuoristoa hallinnut inkojen jättiläisvaltio, ja myös maya-intiaanien alueet Keski-Amerikassa joutuivat nopeassa tahdissa espanjalaisten haltuun.
 Kokonaisen maanosan kukoistavat korkeakulttuurit katosivat silmänräpäyksessä kuin tuhka tuuleen, mutta jälkipolville niistä jäi onneksi paljon ihmeteltävää.
 Kansallismuseon tuore  Maailma, jota ei ollut  -näyttely tarjoaa Suomen oloissa harvinaisen katsauksen esikolumbiaaniseen aikaan, ennen konkistadoreja. Yli kaksisataa esinettä ovat lainassa  Giancarlo  ja  Inti Ligabuen  yksityiskokoelmasta, jota nähdään nyt ensimmäistä kertaa Italian ulkopuolella.
 – Monilla museoilla on vähän tietoa tämän alueen kulttuureista, eikä tällaista esineistöä ole välttämättä omissakaan kokoelmissa. Tämä tarkoittaa sitä, että pitäisi olla asiantuntija jostakin muualta. Lisäksi tällaisen vanhan, hyvin hauraan esineistön tuomisessa ja siihen liittyvässä käsittelyssä on jo omat riskinsä. Jos tällaista näyttelyä lähtisi itse tuottamaan ja joutuisi käymään Perussa, Boliviassa, Guatemalassa ja Kolumbiassa, tulisi siitä todella kallis projekti, näyttelypäällikkö  Minerva Keltanen  Kansallismuseosta toteaa.
 Tässä siis syy, miksi tällaisia näyttelyitä liikkuu harvoin maailmalla, saati sitten Suomessa.
 Kolmijalkainen maya-lautanen ajalta 600 - 800 jaa. Lautasessa on kuvattu neljä pawahtun-jumalaa nuoren ylimyksen ympärillä.  Jussi Mankkinen / Yle
 Coclé-kansan käsialaa oleva jaguaari, jonka silmät ja suu ovat auki, noin 850-1100 jaa. Jussi Mankkinen / Yle
 Kultaisia maissikruunuja ja arvokkaita tekstiilejä
 Maailma, jota ei ollut  -näyttelyn esineistö koostuu sekä tunnettujen että monien vähemmälle huomiolle jääneiden intiaanikulttuurien monipuolisista taidonnäytteistä. Näyttelyn rakentamisessa mukana ollut latinalaisen Amerikan tutkimuksen dosentti  Antti Korpisaari  haluaa nostaa esille etenkin moche- ja nazca-kulttuurit.
 – Mochet tekivät upeaa veistoksellista keramiikkaa ja maalauskoristeellisia astioita, joissa he esittivät mytologioitaan ja uskonnollisia rituaalejaan. Nazcojen käsialaa taas on värikkäin ja keramiikan polton näkökulmasta teknisesti kaikkein taidokkain esineistö. Lisäksi Perun pohjoisrannikolla vaikutti pari tuhatta vuotta sitten uskomattoman hieno metallinkäsittelytaito. Vaikkei sähköä tai mitään vastaavaa ollut tuolloin käytössä, esineitä osattiin kullata ja juottaa yhteen.
 Näyttelyn kultaesineistöä, oikealla maissia symboloiva kruunu, vicssi-kulttuuri, 200 jaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Vaikka tässäkin näyttelyssä on esillä kullan kimallusta muun muassa lukuisten korujen ja persoonallisen maissikruunun muodossa, esikolumbiaanisena aikana esimerkiksi Andeilta löytyi vieläkin arvostetumpia materiaaleja.
 – Hienoimmat tekstiilit olivat paljon arvokkaampia kuin konkistadorienkin ihannoima kulta ja hopea. Jos sinulla oli inkahallitsijan lahjoittama vikunjanvillainen tunika, se kertoi näkijällensä enemmän kuin tuhat sanaa: tässä on nyt kyseessä hyvin merkittävä ihminen. Näkökulma asioihin on siis ollut tuolloin hyvin erilainen kuin vaikkapa tämän näyttelyn nykyisillä vierailla.
 Näyttelyn arvokkaita tekstiilejä. Höyhenkoristeiset päähineet ovat nazcojen käsialaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Antti Korpisaari Jussi Mankkinen / Yle
 Andeilla kolme tuhatta vuotta sitten vaikuttanut chavinin kulttuuri taas jätti alueen taiteeseen puumerkkejään, jotka jäivät elämään pitkiksi ajoiksi. Chavin-kulttuurista esimerkiksi on lähtöisin tapa kuvata jumalhahmoja siten, että niillä on kissaeläinten kulmahampaat.
 Antti Korpisaaren mukaan nykyisten Perun, Ecuadorin ja Bolivian alueilla on nähtävissä paljon mosaiikkimaista kulttuurikehitystä, mikä johtuu muun muassa saven laadusta, mineraalipigmenteistä, puuaineksesta ja metalleista.
 – Pohjois-Perussa on ollut vallalla veistoksellisen keramiikan traditio, kun taas Etelä-Perussa veistoksellisuutta ei ole ollut nähtävissä juuri lainkaan – siellä on harrastettu värikkään keramiikan perinnettä.
 Lambayeque-kulttuurin kullattua kuparia oleva haustanaamio 1200-luvulta jaa.  Naamio toistaa myyttisen esi-isän ominaisuuksia: sillä on "siivekkäät" silmät ja pyöreät kultaiset korvakorut ja niitä ympäröivät pakotetut pallot, jotka mahdollisesti symboloivat kuuta, yöllisen kosteuden äitiä, tai aurinkoa, valon ja sateen isää.  Jussi Mankkinen / Yle
 Yleiskuvaa näyttelystä, taustalla asteekkien kalenteri.  Jussi Mankkinen / Yle
 Terveisiä avaruudesta
 Etelä- ja Keski-Amerikan intiaanikulttuurit erosivat sekä taidekäsityksiltään että arkielämänsä puolesta varsin paljon aikakautensa eurooppalaisista vastineista, ja syitä tähän löytyy monia.
 – Koko alueen näkökulmasta suurimmat erot liittyvät kotieläimiin: ei ollut hevosta, nautaa, sikaa, kanoja tai härkää. Kuormajuhtana käytettiin laamaa, joka pystyi kuljettamaan 20–30 kilon painoisia kantamuksia. Rautaa ei tunnettu ja esimerkiksi Andeilla käytettiin pronssia, kultaa ja hopeaa. Toisaalta uudella mantereella oli syntynyt jo tuhansia vuosia sitten hyvin hierarkkisia hallintojärjestelmiä, joiden olemassaolosta ei siis voi syyttää espanjalaisia, Antti Korpisaari toteaa.
 Miehen pää, maya-kulttuuri, 600 - 800 jaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Alueen kulttuurien kohdalla on usein hämmästyttänyt se, ettei esimerkiksi pyörää varsinaisesti tunnettu – tai ei ainakaan haluttu tai osattu käyttää.
 – Koska voimakkaita vetoeläimiä ei ollut ja kun Andeilla topografia on mitä on, olisi pyörä itse asiassa ollut melko hyödytön väline. Pyörää tosin on löydetty muun muassa leluista eli konsepti pyöreästä pyörivästä esineestä on ollut olemassa – sen käytölle vain ei ollut tarvetta, Korpisaari jatkaa.
 Koska pyörää tai rautaa ei käytetty, on monesti herännyt kysymyksiä, kuinka Etelä- ja Keski-Amerikan monumentaalirakennuksia, kuten Boliviassa sijaitsevan Tiwanakun kaupungin temppeleitä, yleensä on saatu kasattua. Tiwanakun kohdalla suurimmat kivet painavat useita tonneja, ja niitä on kuljetettu louhoksilta kymmenien kilometrien matkoja.
 – Tätä on tutkittu esimerkiksi puupalkkien ja ruokoveneiden avulla. Kyse on kuitenkin lähinnä siitä, että jos sinulla on tarpeeksi monta sataa tai tuhatta ihmistä, jotka puhaltavat yhteen hiileen jonkun poliittisen tai uskonnollisen ideologian takia, kaikki on mahdollista. Nykyisin olisi aika kallista lähteä rakentamaan Gizan pyramidia, mutta absoluuttisen vallan aikoina se on ollut helpompaa, kun ei ole tarvinnut miettiä kuinka paljon kenellekin maksetaan palkkoja.
 Moche-kulttuurin veneen muotoinen astia, 300 jaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Etenkin 1970-luvulla esitettiin lennokkaita teorioita, joiden mukaan intiaanien korkeakulttuureja olisivat olleet rakentamassa avaruusolennot. Maya-kuningas  Pakalia  esittävässä kivilaatassa esimerkiksi nähtiin avaruusalus, jolla hallitsija matkaa ajan ja paikan laeista välittämättä. Inkojen linnoituksia taas olisivat olleet kasaamassa nykyihmisille tuntemattomista sivilisaatioista peräisin olevat olennot.
 Kuuluisat Nazcan linjat eli autiomaahan tehdyt valtavat kuviot taas olisivat olleet laskeutumisreittejä Siriuksesta saapuneille ufoille. Tällaisia teorioita esitti tiuhaan tahtiin etenkin sveitsiläinen kirjailija  Erich von Däniken .
 – Däniken teki kyllä aikoinaan hyvät rahat näillä teorioillansa, Antti Korpisaari hymähtää.
 – Suurin osa näistä Nazcan linjoista on suoria kävelyreittejä ja rituaalipolkuja. Ne ovat todennäköisesti syntyneet ja kuluneet, koska ihmiset ovat kiertäneet niitä vuosisatoja samassa järjestyksessä. Niillä ei kuitenkaan ole suoraa viestiä kenellekään. Siellä on myös vajaa kolmekymmentä mystistä kuviota, jotka esittävät lintu- tai eläinhahmoja, ja joista nämä avaruudelliset tulkinnat kumpuavat. Todennäköisin ajatus on, että ne on tehty katsottavaksi jumaluuksien tasolta. Toisaalta ei tarvitse nousta kuin muutamia metrejä aavikon pinnan yläpuolelle, niin kuva-aiheet rupeavat näkymään. Itse koen, että Nazcan linjat ovat yliarvostettu asia ja että Perun ja Bolivian historiasta löytyy useita kiinnostavampiakin asioita.
 Eläinhahmoinen jalustinnokkapullo, moche-kulttuuri, 400 eaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Yleiskuvaa näyttelystä.  Jussi Mankkinen / Yle
 Perinteet eivät ole kadonneet minnekään
 Kokonaiskuva Etelä- ja Keski-Amerikan intiaanikulttuureista ei ole vielä läheskään valmis ja uusia löytöjä tehdään jatkuvasti. Esimerkiksi asteekkien entisen pääkaupungin päälle rakennetusta Mexico Citysta löytyy koko ajan esikolumbiaaniseen aikaan viittaavia rakennelmia ja esineistöä.
 – Tenochtitlanin värikkäistä rakennuksista löytyy edelleen merkkejä Mexico Cityn kellarikerroksista. Esimerkiksi suoraan kollegani työhuoneen alapuolelta havaittiin äskettäin asteekkitemppeli, Latinalaisen Amerikan tutkimuksen dosentti, etenkin Mesoamerikkaan keskittynyt  Harri Kettunen  kertoo.
 Harri Kettunen on ollut mukana rakentamassa Maailma, jota ei ollut -näyttelyä.  Jussi Mankkinen / Yle
 Yhtenä syynä nimenomaan Guatemalan ja Belizen viidakoista viime vuosina löytyneisiin kadonneisiin kaupunkeihin ja rakennuksiin on LiDAR- eli kaukokartoitustekniikka, joka perustuu lasereihin. Esimerkiksi tänä vuonna Guatemalasta löytyi tekniikan avulla valtava maya-kaupunki. Kettunen oli myös itse löytämässä uutta kaupunkia jokunen vuosi sitten LiDARin avulla.
 – LiDAR-tekniikalla pystytään kylläkin kartoittamaan isoja alueita ja tutkimaan rakennuksia, mutta sen avulla ei esimerkiksi saada selville rakennelmien ikää. Maajoukot joudutaan kuitenkin lähettämään paikalle.
 Harri Kettusen mukaan oleellisimpia asioita Mesoamerikan tutkimuksessa tällä hetkellä ovat kirjoitusjärjestelmiin liittyvät löydöt.
 – Aina kun löydetään uusia tekstejä, saadaan enemmän tietoa siitä, mitä nämä ihmiset ajattelivat omista asioistaan. Mayojen, asteekkien ja zapoteekkien teksteistä on mahdollista lukea, mitä kyseiset kansat kirjoittivat itsestään – sen sijaan että meillä olisi siinä valissä länsimaisten arvojen muokkaama länsimainen filtteri.
 Šamaania esittävä pullo chavkinin-cupisniquen kulttuuri 1000 eaa. Hahmon kyttyräselkä viittaa siihen, ettei kyseessä ole tavallinen kansalainen vaan henkilö, jolla on yliluonnollisia kykyjä. Kyttyräselkäisiin hahmoihin liitetään usein taikavoimia. Esimerkiksi inkojen maailmassa heitä pidettiin Illapan eli salaman poikina.  Jussi Mankkinen / Yle
 Kadonneiden intiaanikulttuurien vaikutus näkyy edelleen Etelä- ja Keski-Amerikassa asukkaiden jokapäiväisessä elämässä hyvin selvästi.
 – Useasti tämä vain unohtuu. Mitä perinteisimpiin yhteisöihin mennään, sitä enemmän siellä on jäljellä asioita, jotka näkyvät ihmisten ajatuksissa, ideologioissa, mytologioissa ja uskomuksissa. Tässä näyttelyssä esimerkiksi on esineitä, jotka kuvaavat eläimiksi muuntautuneita ihmisiä. Tällaisia tarinoita esiintyy edelleen ympäri Mesoamerikkaa: ihminen muuttuu eläimeksi ja liikkuu eläimen hahmossa toisten ihmisten unissa, aiheuttaen siellä sitten erinäisiä asioita, Harri Kettunen kertoo.

Kadonnnut maailma valtasi Kansallismuseon: Etelä- ja Keski-Amerikan intiaanikulttuurien mysteerit avautuvat harvinaisessa näyttelyssä


Summary: Aiemmin viikolla kerrottu päätös sai rajua arvostelua.

G7-maiden ensi vuoden huippukokousta ei pidetäkään Yhdysvaltain presidentin  Donald Trumpin  omistamalla Doralin golfklubilla Miamissa. Trump kertoi äkäisissä Twitter-viestissään, että huippukokoukselle etsitään uusi pitopaikka.
 – Median ja demokraattien järjettömän vihamielisyyden takia emme enää harkitse Trump National Doralia Miamissa vuoden 2020 G7-kokouksen pitopaikaksi, Trump sanoi.
 – Alamme etsiä toista paikkaa heti, yksi mahdollisuus on Camp David, Trump jatkoi viitaten presidentin lomahuvilaan Marylandissa.
 Valkoinen talo kertoi tällä viikolla, että Trumpin golfklubi oli valittu ensi kesäkuun G7-huippukokouspaikaksi. Valkoisen talon virkaatekevä kansliapäällikkö  Mick Mulvaney  sanoi, että Doral osoittautui parhaaksi vaihtoehdoksi kymmenestä harkinnassa olleesta paikasta eri puolella Yhdysvaltoja,
 Päätös herätti rajua arvostelua, sillä Trumpin katsottiin yrittävän hyötyä presidenttiydestään. Päätöstä arvosteltiin myös lainvastaiseksi. Demokraatit alkoivat valmistella kongressissa lainsäädäntöä, joka olisi estänyt kokouksen rahoittamisen liittovaltion varoilla ja velvoittanut Trumpin hallintoa luovuttamaan asiakirjat liittyen siihen, miten Doral valittiin.
 Doralin golfkenttä on ollut tärkeä tulonlähde Trumpin organisaatiolle. Washington Postin mukaan se on kuitenkin ollut taloudellisessa alamäessä.
 Hetkeä ennen kuin Trump pyörsi päätöksensä, hän hehkutti Twitterissä, kuinka hyvä kokouspaikka Doral olisi ollut. Presidentti myös sanoi, että hänen golfklubinsa olisi isännöinyt kokousta ilmaiseksi.
 G7-huippukokouksen järjestäminen kiertää vuosittain jäsenmaiden välillä. Tänä vuonna kokous järjestettiin Ranskan Biarritzissa, ja ensi vuonna on Yhdysvaltojen vuoro.

Trump perui kohupäätöksen pitää G7-kokous golfklubillaan - syytti mediaa ja demokraatteja


Summary: Aiemmin huippusuosittu pääministeri on kompuroinut niin taloudessa kuin ilmastopolitiikassa. Naisäänestäjien tukikaan ei ole feministiksi julistautuneelle Justin Trudeaulle enää taattu.

Keski-ikäisten mielenosoittajien joukko eteni rauhallisin askelin lämpimän syysauringon hellimillä kaduilla Montrealissa. Kävellessään he huusivat iskulausetta, joka paljasti heidät Kanadan ranskankielisiksi.
 –  Nous n'avons qu'un planet.  Meillä on vain yksi planeetta.
 Heitä oli parikymmentä ja he sulautuivat ilmastomarssin muuhun massaan, joka koostui jopa puolesta miljoonasta mielenosoittajasta.
 Tuon pienen joukon keskellä käveli tummahiuksinen salskea mies. Hänellä oli yllään vaaleansininen kauluspaita, jonka hihat oli kääritty ylöspäin. Pikkutakkinsa ja solmionsa hän oli jättänyt valtion mustaan kaupunkimaasturiin.
 Tuo mies olisi takavuosina tarvinnut  ympärilleen turvamiesten armeijan. Nyt hänellä oli mukanaan vain kaksi tai kolme gorillaa.
 Se kertoo Kanadan pääministerin rock-tähteyden mittoihin yltäneen suosion hiipumisesta.  Justin Trudeaulle   kiljuttiin jossakin kadunkulmassa, mutta ei enää ihastuksesta, vaan pikemminkin vihastuksesta.
 Hän olisi saanut marssilla osuman kananmunasta, elleivät turvamiehet olisi ehtineet taltuttaa vetelän ammuksen kanssa vaaninutta protestoijaa. Loppumatkan hän sai osoittaa mieltään kenenkään häiritsemättä.
 Trudeaun kannatus koko maassa mitataan maanantaina parlamenttivaaleissa, joista povataan jännitysnäytelmää.
 Näin täpäräksi kisan ei pitänyt mennä. Mitä ihmettä huippusuositulle kultapojalle on oikein tapahtunut ?
 Kannattajat odottivat pääministeri Justin Trudeauta vaaliväittelyyn Quebecissä 10. lokakuuta. Warren Toda / EPA
 Kultapojalta Trudeau neljä vuotta sitten  todellakin vaikutti. Hänestä tuli silloin pääministeri liberaalien voittaessa enemmistön Kanadan parlamentin paikoista.
 Trudeau edusti poliitikkona uutta, avointa sukupolvea. Hänen puheensa muutoksesta ja tasa-arvosta vetosi etenkin naisiin ja nuoriin aikuisiin. Moni suorastaan villiintyi sulavakäytöksisestä ja sanavalmiista miehestä, joka julistautui feministiksi.
 – Äitini kasvatti minut feministiksi. Isäni oli eri sukupolven edustaja, mutta hänkin kasvatti minua kunnioittamaan ja puolustamaan kaikkien ihmisten oikeuksia. Siksi olen ylpeä voidessani nyt sanoa, että olen feministi, Trudeau selitti kautensa alussa.
 Hän ei ole kalastellut lisäpisteitä ulkonäöllään, mutta  myös hänen komeuttaan ja seksikkyyttään pidettiin tärkeänä syynä suosiolle . Eikä pelkästään Kanadassa, vaan eri puolilla maailmaa.
 Kanadan pääministerin Justin Trudeaun (vas.) ja Ranskan presidentin Emmanuel Macronin välit ovat olleet ulkopolitiikassa lämpimät. Molemmat ovat esiintyneet toivon herättäjinä ja liberaalien arvojen puolustajina. Julien de Rosa / EPA
 Ensi töikseen hän nimitti hallitukseensa yhtä monta naista ja miestä, 15 kumpiakin. Kaikenlaisen seksuaalisen häirinnän kitkeminen yhteiskunnasta kirjattiin hallitusohjelmaan.
 – Siksi, että nyt on vuosi 2015, hän vastasi kysymykseen, miksi hallituksen paikkajaon piti mennä täysin tasan miesten ja naisten välillä.
 – Justin Trudeaun ero naapurimaan presidenttiin ( Donald Trumpiin ) ei voisi suurempi olla. Tuo kontrasti on ollut yksi hänen maailmanlaajuisen suosionsa syistä pääministerinä. Myös kuherruskuukausi pääministerin ja kanadalaisten välillä kesti Trumpin takia totuttua pidempään, Kanadan ranskankielisen valtalehden La Pressen toimittaja  Marie-Claude Lortie  analysoi.
 Vaikeuksia alkoi pikku hiljaa kasaantua.
 Talous ei kehittynyt toivotulla tavalla. Konservatiivit panivat merkille, että valtionvelka lähti Trudeaun valtaannousun jälkeen selvään kasvuun. Työttömyys on sentään pysynyt alhaisena..
 Myös puoliso Sophie Grégoire Trudeau ja pariskunnan lapset osallistuivat Justin Trudeaun vaalikampanjointiin edellisten vaalien alla lokakuussa 2015. Arindam Shivaani / AOP
 Vaalijärjestelmän uudistamisesta ei tullut mitään. Trudeau ei perunut kiisteltyjä asekauppoja Saudi-Arabian kanssa, vaikka antoi ymmärtää tekevänsä niin.
 Kanadan alkuperäiskansat pettyivät pääministeriin, joka tuntui unohtaneen vaalilupauksensa heidän asuinsijojensa, koulujensa ja työpaikkojensa kehittämisestä.
 Illmastonsuojelijat ovat olleet näreissään viimeistään viime keväästä lähtien, kun Trudeau asettui tukemaan Edmontonin ja Vancouverin välisen Trans Mountain -öljyputken rakentamista. Heidän mielestään lipevä pääministeri oli kääntänyt kelkkansa ja nuoleskeli nyt öljyteollisuutta.
 Moni nuori osallistui syyskuussa Montrealin ilmastomarssille tukeakseen paikalle saapunut ruotsalaista aktivistia  Greta Thunbergia  ja vastustaakseen Kanadan johtavia poliitikkoja.
 Kanada on yksi maailman suurimmista öljyn  ja maakaasun tuottajista. Ne työllistävät suoraan noin 200 000 Kanadan 37 miljoonasta asukkaasta ja vastaavat vajaasta kymmenesosasta maan bruttokansantuotteesta.
 Trudeaun pahin kilpailija, konservatiivipuolueen  Andrew Scheer  tulee Reginasta, missä sijaitsee maan suurin liuskeöljykenttä.
 Scheer on siten öljyteollisuuden äänenkannattaja eikä ilmastonsuojelu ole hänen tärkeysjärjestyksessään kärkipäässä. Se on ollut aina äänestäjien tiedossa, kun taas liberaalipuolueen Trudeau on jättänyt lunastamatta planeetalle antamiaan lupauksia.
 Kasvihuonekaasupäästöt eivät ole Trudeaun lupausten mukaisesti vähentyneet, vaan Kanada on tanakasti maailman suurimpien ilmastosaastuttajien joukossa. Tällä hetkellä näyttää siltä, että Trudeaun politiikalla  Kanada ei pääse Pariisin ilmastosopimuksen tavoitteisiin .
 Kanada on yksi maailman suurimmista öljyn ja maakaasun tuottajista. Öljyä pumpataan muun muassa Longview'n lähellä Albertassa. AOP
 Kanadalaisten ympäristöasenteissa  on suuria alueellisia eroja. Quebeciläiset kannattavat rohkeita toimia, mutta raskaan teollisuuden Länsi-Kanadassa rajoituksia vastustetaan.
 Trudeau on joutunut tasapainoilemaan näiden erilaisten vaatimusten kanssa. Tuloksena on ollut kompromisseja, jotka eivät tunnu miellyttävän ketään. Niin ilmastonsuojelijat kuin ilmastonmuutoksen epäilijät pitävät hallituksen asettamaa hiiliveroa liian matalana, jotta silla saavutettaisiin pysyviä vaikutuksia.
 – Vero ei ole tehokasta ympäristöpolitiikkaa. Se aiheuttaa tavallisille perheille tarpeettomia lisäkustannuksia, lakia voimakkaasti arvostelleen Saskatchewanin osavaltion pääministeri  Scott Moe  sanoi.
 Trudeau lupasi myös silminnähtäviä ilmastotoimia, kuten kahden miljardin puun istuttamista 2020-luvulla. Istutusten toteutumisesta ei kuitenkaan ole varmuutta, varsinkaan jos hän häviää vaaleissa Scheerille.
 Justin Trudeau (vas.) kohtasi kilpakumppaninsa, konservatiivien Andrew Scheerin vaaliväittelyssä 10. lokakuuta 2019. Adrian Wyld / EPA
 Ilmastoaktivisti Greta Thunberg väänsi Montrealissa  vieraillessaan puukkoa haavassa. Trudeaun tavattuaan Thunberg sanoi pitävänsä tämän ilmastotekoja täysin riittämättöminä.
 Se viilsi jo syvältä, sillä Trudeau loi nahkansa ilmastoa suojelevana poliitikkona, joka uskalsi haastaa raskasta teollisuutta ja muita saastuttajia. Trans Mountain -öljyputkipäätöksen jälkeen hän ei kuitenkaan ole enää vaikuttanut sellaiselta.
 Ruotsalaisteinin läksytystä kuunnellessaan  hän saattoi vain nyökytellä hiljaa.
 Toimittaja Lortien kaksi hiljan täysi-ikäiseksi kasvanutta lasta marssi Montrealissa Thunbergin ja ilmaston puolesta.
 – Heille Trudeau on vain poliitikko muiden joukossa. Luulen heidän äänestävän vaaleissa Vihreitä, Lortie sanoo.
 Hänen lapsensa olivat alaikäisiä, kun Trudeau ihastutti toivon viestillään ihmisiä niin Kanadassa kuin Suomessa. Aikuistuessaan he ovat alkaneet seurata televisiosta uutislähetyksiä, ja nähneet niissä skandaaleissa ryvettyneen pääministerin, jota toimittajat ja toiset poliitikot illasta toiseen höykyyttävät.
 Ilmastoaktivisti Greta Thunberg osallistui ilmastomarssille Kanadan Montrealissa syyskuussa.  Valerie Blum / Epa
 Trudeau valittiin Kanadan parlamenttiin  ensimmäisen kerran vuonna 2008. Hän oli silloin 35-vuotias. Väylä vallan terävimmälle huipulle avautui viisi vuotta myöhemmin, kun hänet valittiin liberaalien puoluejohtajaksi yli 80 prosentin äänivyöryllä.
 Alunperin kieliä ja kasvatustieteitä opiskelleesta Trudeausta piti tulla opettaja. Veri alkoi kuitenkin pian vetää politiikkaan, josta hänellä oli omakohtaista kokemusta vuonna 2000 kuolleen isänsä  Pierre Trudeaun  ansiosta.
 Justin imi jo lapsena sisäänsä politiikkaan liittyvän jännityksen – etuoikeutetun elämän ja sen tuoman valokeilan, josta saattoi suistua äkisti synkimpään pimeyteen.
 Kanadan pääministeri Pierre Trudeau vei esikoistaan Justinia ulkomaanmatkoilleen. Britannian pääministeri Margaret Thatcher jutteli 8-vuotiaalle Justinille Lontoossa vuonna 1980. Ted Blackbrow / AOP
 Jokainen itseään tärkeänä pitävä kanadalainen haluaa päästä Ottawassa vierailulle 24 Sussexiin, pääministerin residenssiin. Justin kolusi tuon viktoriaanisen rakennuksen läpikotaisin polvihousuisena, tottui palvelijoihin ja juhlasalista kantautuneeseen valtiojohtajien naurunremakkaan iltapalaa keittiön tammipöydän ääressä nauttiessaan.
 Pierre Trudeau oli Kanadan pääministerinä 1960–80-luvuilla yhteensä 15 vuotta. Justin näki läheltä isänsä suosion nousun ja sen laskun 1970-luvun loppupuolella, kun kansa kyllästyi Yhdysvallat suututtaneeseen johtajaansa.
 Pääministeri sotki politiikan ja urheilun. Pierre Trudeau kielsi Taiwania esiintymästä Kiinan nimellä Montrealin kesäolympialaisissa. Taiwania tukeneen Yhdysvaltain presidentti kimpaantui siitä, samoin kuin useat Yhdysvaltain liittolaiset.
 Kanadalaiset pelkäsivät moitteettoman kisaisännän maineensa tahraantuneen lopullisesti.
 Niin ei käynyt. Pierre Trudeau palasi romahduksen jälkeen vielä kerran pääministeriksi.
 Justin Trudeau on vienyt suvaitsevaisuuden ja monikulttuurisuuden arvoja pidemmälle kuin pääministerinä toiminut isänsä, sanoo kanadalaisen La Presse -lehden toimittaja Marie-Claude Lortie.  Josée Lecompte
 Trudeaun perhettä pitkään seuranneen Lortien mukaan Pierre ja Justin ovat kuin samasta puusta veistettyjä niin ihmisinä kuin poliitikkoina. He vain ovat eri aikakausien edustajia.
 – Suvaitsevaisuus ja monikulttuurisuus olivat heidän keskeisiä perhearvojaan, mutta poika on vienyt niitä käytännössä pidemmälle kuin isänsä, Lortie sanoo.
 Kanadaan säädettiin 1971 Pierre Trudeaun johdolla monikulttuurisuuslaki, joka vahvisti alkuperäiskansojen oikeudet ja valtion kaksikielisyyden. Justin Trudeaun kaudella Kanada on erottunut avoimella siirtolaispolitiikallaan. Pääministeri on ollut itse lentokentällä  vastaanottamassa maahan tulleita pakolaisia .
 Pääministeriä on viimeisen vuoden aikana koetellut  korruptioskandaali, jota ei ole vielä kokonaan selvitetty. Kanadalaista rakennusalan suuryritystä SNC-Lavalinia epäillään viranomaisten lahjonnasta Libyassa.
 Entinen oikeusministeri  Jody Wilson-Raybould  väittää, että Trudeau yritti vaikuttaa lahjonnasta käynnistettyyn tutkimukseen. Hänen mukaansa Trudeau pyrki varmistamaan, ettei SNC-Lavalinin johtajia joutuisi syytetyiksi, vaan asiasta sovittaisiin oikeussalin ulkopuolella.
 Väitteidensä tueksi entinen oikeusministeri julkaisi salaa nauhoittamansa keskustelun pääministerin avustajan kanssa. Wilson-Rayboud sai potkut niin hallituksesta kuin Trudeaun johtamasta liberaalipuolueesta.
 Parlamentin eettisen komitean elokuussa julkistaman raportin mukaan Trudeau todella yritti vaikuttaa Wilson-Raybouldiin. Trudeau myönsi tehneensä virheitä tutkinnan aikana, mutta kiisti toimineensa väärin.
 – Tämän ei olisi pitänyt mennä näin. Otan vastuun tekemistäni virheistä. Olen kuitenkin eri mieltä komissaarin kanssa siitä, että yhteydenpitoni oikeusministerin kanssa olisi ollut sopimatonta, hän sanoi.
 Kanadan pääministerin Justin Trudeaun kannatus mitataan parlamenttivaaleissa maanantaina. Trudeau puhui kannattajilleen vaalitilaisuudessa Montrealissa 17. lokakuuta. Valerie Blum / EPA
 Muitakin ongelmia on ilmaantunut.  Seksuaalista ahdistelua vastaan taistelevaa pääministeriä on syytetty naisen lähentelystä takavuosina.
 Entinen naistoimittaja kertoi julkisuudessa, että Trudeau kosketteli häntä sopimattomasti vuonna 2000. Naistoimittaja ei vienyt asiaa eteenpäin, mutta hän halusi tuoda sen julki, koska pääministeri on itse rohkaissut naisia puhumaan kokemastaan lääppimisestä ja muusta törkeästä käytöksestä.
 Trudeau kierteli vastauksessaan kuin parkkiintunut poliitikko. Hän kiisti syyllistyneensä seksuaaliseen häirintään, mutta myönsi, että hän oli saattanut toimia tavalla, joka oli voinut tuntua lähentelyltä.
 Kuukautta ennen vaaleja  julkisuuteen vuodettiin kuvia nuoresta Trudeausta niin sanottuna brownfacena : Hän oli maalannut useamman kerran kasvonsa ruskeaksi naamiaisia ja muuta hulluttelua varten.
 Tuota tapaa pidetään loukkaavana Kanadassa, jossa on taisteltu rotuennakkoluuloja vastaan vuosikymmeniä. Trudeau pyysi anteeksi näitä tekojaan.
 Sädekehä on himmennyt ja  yleisön pyyteetön ihailu loppunut, mutta kuusi viikkoa kestäneen vaalikampanjoinnin aikana Trudeau on pystynyt taas kohentamaan asemiaan. Pulmusesta on kuoriutunut kukonpoika, joka ei luovuta ilman tappelua.
 – Moni äänestäjä pitää häntä kaikesta huolimatta rehellisenä ja maailmaa parantavana poliitikkona, Lortie sanoo.
 Viimeisimmissä televisioväittelyissä Trudeau on ollut edukseen. Konservatiivi Scheer on pistänyt kovasti hanttiin, mutta nokkela pääministeri on pärjännyt hänelle asiakysymyksissä. Trudeaussa on ollut ajoittain samaa katsojat ruudun ääreen vangitsevaa vetovoimaa kuin takavuosina. Tosin vain ajoittain.
 – Täydellisen miehen imago on mennyttä, mutta ei hänen asemansa huonokaan ole. Sanoisin kuitenkin, että jos Trudeau nyt voittaa, se johtuu enemmän vastapuolen heikkoudesta kuin hänen erinomaisuudestaan, Lortie arvioi.
 Lue myös:
 Kanadan Justin Trudeau aloitti vaalikampanjansa – nuhteettoman kiiltokuvapojan imago on saanut tahroja pääministerikaudella
 Kohu Kanadan pääministerin ympärillä paisuu – kuvia Trudeausta ruskeanaamaisena on löytynyt enemmänkin
 Kanadan Justin Trudeaun nuoruuden suuri seikkailu – Afrikasta jouluksi Helsingin Töölöön

Skandaalit ryvettivät kultapojan – Kanadan Justin Trudeau oli maailmallakin ihailtu supertähti, mutta harha-askeleet toisensa perään uhkaavat jatkokautta


Summary: Työntekijää vaaditaan yhä useammin lupaamaan, ettei ala uudessa työssä heti kilpailla vanhan työnantajansa kanssa.

Ruuhka-Suomessa toimiva pizzeria on haastanut entisen pizzakokki-keittiövastaavansa oikeuteen kilpailukieltosopimuksen rikkomisesta.
 Tilitoimiston entinen talousjohtaja joutuu nyt yrittäjänä varomaan toimeksiantoja, jotka vähääkään haiskahtavat tilitoimistotyöltä.
 Näissä esimerkeissä kumpikin työntekijä pitää kilpailukieltosopimusta kohtuuttomana. Ja molemmat työntekijät allekirjoittivat kilpailukieltosopimuksen työsopimuksen teon yhteydessä.
 Riita oikeudessa: Päätyivätkö pizzareseptit kilpailijalle?
 Aloitetaan pizzeriasta.
 Työnantaja epäilee, että työstään itse eronnut pizzakokki-keittiövastaava vei työpaikkaa vaihtaessaan omaperäiset pizzareseptit sekä tiedot raaka-aineista ja tavarantoimittajista kilpailevalle pizzerialle. Työpaikan vaihdon aikana kuuden kuukauden kilpailukieltosopimus oli voimassa.
 Lisäksi työnantaja epäilee, että entinen työntekijä houkutteli kaksi muuta työntekijää siirtymään kilpailijalle.
 Pizzeria vaatii entiseltä kokki-keittiövastaavaltaan käräjäoikeudessa sopimussakkona 18 000 euroa. Se vastaa kuuden kuukauden palkkaa. Se on lain sallima yläraja korvaukselle.
 Työnantajan mukaan työntekijä työskenteli keittiöpäällikkönä, joka sai tietoonsa käytännössä kaikki ravintolakonseptin liikesalaisuudet. Henrietta Hassinen / Yle
 Pizzakokki ei koe olleensa liikesalaisuuksien osalta avaintyöntekijä
 Työstään eronnut keittiövastaava kiistää, että kilpailukieltosopimus olisi pätevä.
 Hän ei saanut entiseltä työnantajaltaan erityiskoulutusta, ei kuulunut pizzerian omistajiin tai johtoon vaan oli suorittavan tason työntekijä.
 Keittiövastaavan mukaan työhön kuului pizzerian avaamiseen ja sulkemiseen liittyvät valmistelut, pizzojen valmistaminen ja keittiön siisteydestä huolehtiminen.
 Keittiövastaavan viimeiseksi jääneessä työsopimuksessa palkasta kolme neljäsosaa maksettiin työtehtävistä. Yksi neljäsosa oli korvausta kilpailukieltosopimukseen suostumisesta.
 "Näyttää siltä, että kantajan ravintolan konsepti on siten käytännössä kopioitu..."  Ote aiemman työnantajan haastehakemuksesta
 Pizzariita on kesken käräjäoikeudessa. Kiistaan liittyy kilpailukiellon lisäksi myös muita erimielisyyksiä.
 Ylen tiedot riitatapauksesta perustuvat oikeudelle jätettyihin asiakirjoihin. Osapuolet käyttävät asiakirjoissa työtehtävästä eri ammattinimikkeitä.
 Tiina: Yrittäjänä on vaikea toimia, kun ei uskalla mainostaa
 Ja sitten taloushallinnon pyörteisiin.
 Pääkaupunkiseudulla toimivan tilitoimiston entinen talousjohtaja irtisanoi itsensä ja käynnistää nyt omaa yritystoimintaa taloushallinnon johdon konsulttina.
 Hän pelkää koko ajan joutuvansa vaikeuksiin puolen vuoden kilpailukieltosopimuksensa vuoksi.
 –En uskalla mainostaa, kukaan ei tiedä, että tarjoan palvelua. Koko ajan pitää olla varuillaan, mitä saat sanoa, yrittäjä kertoo.
 Kutsutaan entistä talousjohtajaa tässä jutussa vaikkapa  Tiinaksi .
 Tiina kuvailee tilannettaan henkisesti raastavaksi. Jopa postin hakemisesta on tullut kaamea tilanne.
 – Pelkään koko ajan, milloin kolahtaa maksulappu, Tiina kuvailee.
 Hän tarkoittaa entisen työnantajansa mahdollista korvausvaatimusta kilpailukieltosopimuksen rikkomisesta.
 Tiinan sopimukseen kirjattu korvaussumma on viisinumeroinen, mutta alle 50 000 euroa. Korvauksen lisäksi pitäisi maksaa mahdollisesta riitatilanteesta aiheutuvat muut kulut.
 Tiinan tiedossa on, että tilitoimistoalalla on lähetetty työntekijälle vaatimus maksaa sopimussakko kilpailukieltosopimuksen perusteella.
 "Työnantaja ei osannut tarkentaa kiellon rajausta"
 Kilpailukieltosopimus on Tiinan työhistoriassa toinen.
 Ainakin entisen työnantajan näkökulmasta sopimus tepsii – mutta se hankaloittaa Tiinan oman yritystoiminnan käynnistämistä.
 Ekonomin koulutuksen hankkinut Tiina ymmärtää entisen työnantajansa halua suojata omia asiakkaitaan. Mutta muutoin hänen mielestään sopimus on liian epäselvä ja estää Tiinaa harjoittamasta ammattiaan.
 Hänen mielestään kuusi kuukautta olisi hyväksyttävä raja vanhan työnantajan asiakkaiden houkutteluun.
 Tiinan mukaan hänen palkassaan ei erikseen korvattu suostumista kilpailukieltoon.
 Hän on kysynyt entiseltä työnantajaltaan, mitä kilpailukieltosopimuksen piiriin kuuluu ja mitä ei. Tiinan mukaan työnantaja ei osannut tarkentaa.
 Tiinan mielestä hän ei ole saanut työnantajalta mitään erityiskoulutusta ja tilitoimistojen toimintatavat ovat kaikkialla samat. Tiina ei koe, että hänellä olisi mitään sellaista erityistietoa entisestä työnantajastaan, jota tämän pitäisi suojata.
 – Taloushallinto ei ole uutta ja mullistavaa. Laki säätelee alaa, tietokoneohjelmat ovat samat kaikille. Kun tiedät, mikä on debet ja kredit, niin sillä mennään, Tiina kiteyttää.
 Yle ei kerro Tiinan henkilöllisyyttä tai työnantajaa eikä Yle ole ollut yhteydessä Tiinan entiseen työnantajaan. Esimerkki kertoo kilpailukieltosopimuksista yleisellä tasolla, ei yhden tietyn yrityksen osalta.
 Akavan Vesa Vuorenkoski arvioi, että nykyisin jopa enemmistössä korkeastikoulutettujen uusista työsopimuksista on kilpailukieltoehto tai liitteenä erillinen kilpailukieltosopimus. Jouni Immonen / Yle
 Syyt kilpailukieltosopimukseen jäävät usein selvittämättä
 Loppukesästä julkaistussa työ- ja elinkeinoministeriön  muistiossa  todetaan, että kilpailukieltosopimusten käyttö on lisääntynyt. Tarkkoja määriä ei tiedä varmaksi kukaan.
 Korkeastikoulutettujen työntekijöiden keskusjärjestö Akava selvitti pari vuotta sitten, että liki puolet uusista työsopimuksista sisälsi jonkinlaisen kilpailukiellon. Akava olettaa kilpailukieltosopimusten edelleen yleistyneen.
 Kilpailukiellot ovat todennäköisesti yleisempiä korkeastikoulutetuilla kuin muilla.
 Sopimus ei kuitenkaan sido työntekijää, jos työsuhde päättyy työnantajasta johtuvasta syystä.
 Toimihenkilöjärjestö ERTOn jäsenkyselyn perusteella erityisesti tilitoimistoissa kilpailukieltosopimuksia käytetään yleisesti työntekijöillä, jotka eivät ole tekemisissä merkittävien yrityssalaisuuksien kanssa.
 Laki edellyttää, että kilpailukieltosopimukseen pitää olla erityisen painava syy. Usein syyn edellytykset jäävät samaisen muistion mukaan selvittämättä.
 Muistion johtopäätöstä oli tekemässä myös työnantajien edustaja Elinkeinoelämän keskusliitosta.
 Toisenlainen näkökulma tulee Suomen Yrittäjien kyselystä. Työnantajat arvioivat, ettei kilpailukieltosopimus jäykistä työmarkkinoita merkittävästi. Kyselyn yrittäjistä 79 prosenttia arvioi, ettei edellisen työnantajan kilpailukieltosopimus haittaa työntekijän palkkaamista.
 Ja sitten vielä yksi näkemys: osuuskauppojen  S-ryhmä arvioi toukokuussa , että sillä on ollut vaikeuksia palkata esimerkiksi IT-osaajia kilpailukieltosopimusten vuoksi.
 "Ammatin harjoittaminen voidaan kieltää ilman korvausta"
 Tiina odottaa tuskaisena, että hänen kilpailukieltoaikansa päättyisi.
 Hänen mielestään työnantajat suojautuvat kilpailukielloilla pelkästään kilpailulta ja harvoin on kysymys tiedoista, jotka olisivat erityisiä liikesalaisuuksia.
 Viime kädessä oikeudessa voidaan punnita, mitä kilpailukieltosopimus todellisuudessa tarkoittaa.
 Mutta Tiinan mielestä oikeuteen lähtö ei ole työntekijälle houkuttelevaa kustannustenkaan vuoksi. Sitä paitsi riidan tullen todistustaakka työntekijän puolella on valtava.
 Lain mukaan kilpailukielto ilman erillistä korvausta saa kestää korkeintaan kuusi kuukautta. Tiinankin kilpailukielto kestää juuri tuon ajan.
 – Inhimillisyys on unohdettu täysin. Jollakin muulla on mahdollisuus kieltää oman ammattini harjoittaminen, Tiina ihmettelee.
 Akava: Muissa Pohjoismaissa on korvausvelvollisuus työntekijöille
 Korkeastikoulutettujen Akavan yhteiskunta-asioiden päällikkö  Vesa Vuorenkoski  on selvitellyt muiden Euroopan maiden käytäntöjä.
 Muissa Pohjoismaissa työnantajalla on korvausvelvollisuus, jos työntekijä suostuu kilpailukieltoon. Suomessa korvausvelvollisuus tulee vasta, jos sopimus ylittää kuuden kuukauden rajan.
 Enemmistössä Euroopan unionin maista työntekijälle on korvattava kilpailukieltosopimus. Korvausten vähimmäistaso vaihtelee 25 – 50 prosenttiin palkasta.
 Yrittäjät ja työntekijät: Paljon pätemättömiä sopimuksia
 Korkeastikoulutettujen Akavassa myönnetään, että on vaikea tietää pätemättömien kilpailukieltosopimusten määrää. Laki on epäselvä.
 Silti Akavassa uskalletaan arvioida, että korkeastikoulutettujen sopimuksista suurin osa on pätemättömiä.
 – Kilpailukieltosopimus luo taloudellista arvoa yrityksille, sillä pystyy rajoittamaan kilpailua, sanoo Akavan yhteiskunta-asioiden päällikkö Vesa Vuorenkoski.
 Suomen Yrittäjien Albert Mäkelä toivoo, että jos työnantajille säädetään korvausvelvollisuus kaikista kilpailukieltosopimuksista, korvaus olisi kohtuullinen eikä suoraan sidoksissa työntekijän kuukausipalkkaan. Jouni Immonen / Yle
 Suomen Yrittäjien asiantuntija  Albert Mäkelä  myöntää, että kilpailukieltosopimusten oikeasta käyttötavasta on yrityksissä epätietoisuutta.
 – Voidaan olettaa, että näitä sopimuksia myöskin tehdään paljon mitättöminä. Mitään lukumäärällistä arviota on mahdotonta antaa, koska meillä ei ole täsmällistä tietoa edes siitä, kuinka paljon sopimuksia ylipäätänsä on.
 Akavan Vesa Vuorenkosken mukaan jo käytössä olevat salassapitosopimukset toimisivat usein paremmin kuin kilpailukieltosopimukset.
 Salassapitosopimus ei yleensä rajoita työntekijän työllistymismahdollisuuksia työsuhteen jälkeen.
 Yrittäjien Albert Mäkelän mielestä kilpailukielto suojaa välittömästi työsuhteen päättymisen jälkeen liikesalaisuuksia tehokkaammin kuin salassapitosopimus.
 Mäkelä kuvailee pyynnöstä kaksi tyyppiesimerkkiä, joita kilpailukielto voisi koskea lain tarkoittamalla tavalla.
 Ensimmäinen olisi yrityksen korkean tason avainmyyjä, johon asiakkaat voimakkaasti henkilöityvät. Hän on työntekijä, joka on asiakkaalle yhtä kuin firma. Tämäkään kuvailu ei ole aukoton.
 Toinen olisi tuotekehitystyöntekijä, joka vastaa yrityksen tuotekehityksestä ja jolla on tiedossaan kaikki yrityksen liikesalaisuudet.
 Työministeri Timo Harakka haluaisi rajoittaa kilpailukieltojen käyttöä. Harakan mielestä työnantajan pitäisi korvata työntekijälle kilpailukielto kaikissa sopimuksissa, ei vain niissä, jotka kestävät yli kuusi kuukautta.  Pekka Tynell / YLE
 Työministeri: Työnantajalle korvausvelvollisuus kaikkiin sopimuksiin
 Hallitus on valmistelemassa muutosta kilpailukieltosopimuksia koskevaan työsopimuslakiin.
 Työministeri  Timo Harakka  (sd.)  haluaisi laajentaa työnantajan korvausvelvollisuuden  koskemaan kaikkia kilpailukieltosopimuksia.
 Korvausvelvollisuus ulotettaisiin myös alle kuuden kuukauden kilpailukieltosopimuksiin.
 – Tarkoituksena on karsia pois turhia kilpailukieltosopimuksia. Niitä sovelletaan rutiininomaisesti työntekijöihin, jotka eivät ole avainhenkilöitä, tiedotti työministeri Timo Harakka maanantaina.
 Muutosta alkaa pohtia työ- ja elinkeinoministeriön sekä työntekijöiden ja työnantajien ryhmä. Työstä voi tulla riitaisa, sillä työnantajat suhtautuvat vastahakoisesti heidän korvausvelvollisuutensa laajentamiseen.
 Työnantajajärjestöt: Ei automaattista korvausta kilpailukieltoihin
 Elinkeinoelämän keskusliitto ei ole tähän mennessä hyväksynyt ajatusta kaikkien kilpailukieltosopimusten korvausvelvollisuudesta.
 Suomen Yrittäjätkään ei halua sopimuksista automaattisia kustannuksia työnantajille.
 – Ei lähdettäisi siihen, että kaikista kilpailukieltosopimuksista, myös pätevistä ja asianmukaisista, aiheutuu työnantajille lisäkustannuksia, Albert Mäkelä sanoo.
 Järjestö yrittäisi kitkeä epäasiallista käyttöä muuten, esimerkiksi viranomaisvalvonnalla. Työnantajalle voitaisiin myös säätää maksettavaksi korvaus työntekijälle, jos kilpailukieltosopimus osoittautuisi mitättömäksi.
 – Täsmennetään sääntelyä siltä osin kuin on käytetty näitä sopimuksia vastoin lakiin kirjattua erityisen painavaa syytä, Mäkelä esittää.
 Akava vaatii enemmän.
 – Täysi korvaus, joka perustuu irtisanomisajan palkkaan, tiivistää Vesa Vuorenkoski.
 Tiina kaipaisi edes jotain parannusta nykytilanteeseen
 Ylen haastattelema Tiina kannattaa, että työntekijä saisi aina korvauksen kilpailukiellosta.
 – Puolet palkasta voisi olla OK, jos kilpailukielto olisi kolme kuukautta, Tiina pohtii.
 Hän on miettinyt, voisiko epäselvissä tapauksissa pyytää esimerkiksi työnantaja- ja työntekijäliitoilta lausunnon, sopiiko kilpailukielto johonkin työtehtävään.
 Tiinan näkemys nykytilanteesta ei anna myönteistä kuvaa.
 – Sopimuksilla pidetään työntekijää pelon vallassa.
 Voit keskustella kilpailukieltosopimuksista jutun lopussa olevalla keskustelualueella sunnuntaihin klo 22.00 asti.
 LUE LISÄÄ:
 Kilpailukieltosopimukset ovat jälleen työministerin pöydällä – joukko kansanedustajia halusi suitsia niitä jo viime vaalikaudella
 25 000 euron sakko, jos lähdet kilpailijalle töihin – "Joka toisella korkeakoulutetulla on uudessa työsopimuksessaan kilpailukieltosopimus"

Pizzakokki joutuu oikeuteen resepteistä, yrittäjä pelkää yllätyslaskua sopimusrikkeestä – Näin kilpailukieltosopimusten käyttö yleistyy