Summary: Human Rights Watch sanoo Turkin palauttavan syyrialaisia keskelle vaaroja. Turkki on kieltänyt pakkopalautukset.

Syyrialainen  Amjad Tablieh , 18, lähti käymään kaupassa Istanbulissa toissa viikolla, mutta hän ei enää palannut kotiin. Vuorokautta myöhemmin poika oli jo Syyriassa. Turkin viranomaiset olivat palauttaneet hänet, poika kertoi Ylelle.
 Muut perheenjäsenet jäivät Istanbuliin, ja Tablieh ilmoitti heille tapahtuneesta kännykällä. Perhe oli paennut Syyriasta sotaa neljä vuotta sitten.
 Istanbuliin jäivät Tabliehin vanhemmat ja kuusi sisarusta, koulu, sekä iltatyö tarjoilijana, jonka avulla hän oli osallistunut ison perheen elättämiseen.
 Tablieh oli oppinut turkkiakin sujuvasti.
 – Nyt vain odotan ja odotan. Odotan puhelua ja apua. Koko maailma tietää, että Syyriassa on sota. En halua muuta kuin palata Turkkiin ja opiskelemaan, Tablieh kertoi tiistaina Pohjois-Syyrian Idlibistä.
 Amjad Tablieh. Kuva Amjad Tabliehin omasta videosta Syyriassa. Ayla Albayrak
 Hän lähetti avunhuudon videolla Turkissa asuville syyrialaisille ja kertoi lähettävänsä samanlaisen videon Turkin viranomaisille. Idlibistä hän antoi haastatteluja syyrialaisille ja  joillekin ulkomaisille toimittajille .
 Avunhuuto kuultiin: lauantaina poika pääsi takaisin Turkkiin. Virallinen Anadolu-uutistoimisto kertoi "virheen" korjatun ja että poika pääsi perheensä luo.
 Uutistoimiston versio tapahtumista eroaa absurdilla tavalla siitä mitä poika kertoi WhatsApp-sovelluksessa tehdyssä ja nauhoitetussa haastatellussa Ylelle. Anadolun mukaan poika ei olisi edes käynyt Syyriassa.
 Virallisesti palautuksia ei tapahdu.
 Tabliehin tarina päättyi  hyvin, mutta se alkoiyhtä painajaismaisesti kuin monien muiden viime viikkoina.
 Hän joutui poliisin haaviin odottamatta pistotarkastuksessa, jollaisia Istanbulissa on tehty useita heinäkuun puolivälistä lähtien. Poliisi on tarkistanut pakolaisten henkilöllisyyspapereita kaduilla ja julkisissa kulkuvälineissä.
 Kaupungissa luvatta asuvat syyrialaiset kuljetetaan niihin maakuntiin, joihin heidät on kirjattu Turkkiin saapuessa. Osa kiinniotetuista on palautettu Syyriaan.
 – Kerroin poliisille, että olin unohtanut henkilöllisyystodistukseni kotiin. Olin kyllä rekisteröitynyt Istanbuliin kuten perheenikin. Poliisi ei uskonut, hän kertoi.
 Rekisteröityminen tarkoittaa, että hän on asianmukaisesti kirjoilla Istanbulissa.
 Istanbulilaisella poliisiasemalla Tablieh allekirjoitti "jonkun paperin". Hänelle ei tullut mieleenkään tehdä toisin tai alkaa lukemaan sitä.
 Allekirjoittamalla asiakirjan hän luultavasti antoi suostumuksensa lähteä Turkista vapaaehtoisesti. Matka Syyriaan alkoi saman tien.
 – Matkustimme kahdella bussilla melkein vuorokauden. Bussissa oli ainakin 35 muuta syyrialaista. Kaikki olivat miehiä ja alle nelikymppisiä, hän arvioi.
 Hän sanoi päätyneensä Syyrian Idlibiin, jossa hän jäi yksin.
 Viikko Tabliehin palautuksen jälkeen  presidentti  Recep Tayyip Erdoğanin  hallinnon alaisuudessa toimiva  kuvernöörin kanslia ilmoitti yllättäen syyrialaisia koskevasta uudistuksesta ja antoi takarajan . Ilmoituksen mukaan kaikkien Istanbulissa "pimeästi" asuvien syyrialaisten tulee lähteä kaupungista 20. elokuuta mennessä.
 Tämä oli sokki monille jotka ovat jo rakentaneet elämän Istanbuliin. Syyrialaisilla on Istanbulissa omia yrityksiä, lapsia kouluissa ja omaisia sairaaloissa – myös niillä jotka ovat kirjoilla muualla.
 Turkissa on jo aiemmin näkynyt, kuinka asenteet syyrialaisiin pakolaisiin ovat koventuneet sitä mukaan kun Turkin talous on heikentynyt ja työttömyys kasvanut. Syyrialaisista on suorastaan tullut syntipukki Turkin moninaisiin ongelmiin.
 Syyrialaisten lukumäärä Turkissa on paisunut kahdeksassa vuodessa virallisen luvun mukaan peräti 3,6 miljoonaan. Turkissa on nyt enemmän syyrialaisia kuin missään Syyrian ulkopuolella.
 Istanbulin Fatih-kaupunginosan Malta-basaaria alettiin kutsua ”syyrialaisbasaariksi” sen jälkeen kun syyrialaiset ja heidän liikkeensä alkoivat hallita katukuvaa. Kemal Aslan
 Turkki on sanonut vieneensä Syyriaan ainoastaan vapaaehtoisesti palanneita tai rikollisia.
 – Ketään ei palauteta, sanoi Turkin sisäministeri  Süleyman Soylu  Istanbulin häätöilmoituksen jälkeen.
 Soylun viittasi puheisiin niin sanotuista pakkopalautuksista. Hänen mukaansa heinäkuun alkupuolella alkaneissa operaatioissa on saatu kiinni "noin tuhat" laittomasti Istanbulissa asuvaa syyrialaista.
 Meidän on pakko pitää yllä järjestystä.  Turkin sisäministeri Süleyman Soylu
 Heidät on siirretty Turkin rajamaakuntiin, joihin heidät oli alunperin kirjattu Turkkiin saapuneiksi, Soylu kertoi. Ne, joilla rekisterimerkintää ei ole, viedään alueen pakolaisleireille, ja vapaaehtoisesti palatetut kuljetetaan Syyriaan.
 – Olemme huomanneet että Istanbuliin on paljon tulijoita muista maakunnista, töihin tai opiskelemaan. Meidän on pakko pitää yllä järjestystä, Soylu sanoi turkkilaisen NTV-kanavan haastattelussa.
 Ihmisoikeusjärjestö  Human Rights Watch tuomitsi pakkopalautukset lauantaina . Järjestö totesi, että vaikka taistelut ovat laantuneet edellisvuosista, Syyria ole vielä turvallinen siviileille.
 Turkista käsin toimiva syyrialainen oppositio sanoo silti "satojen" joutuneen takaisin Syyriaan vapaaehtoisesti eli allekirjoittamalla itse palautuspaperin – juuri kuten 18-vuotias Tablieh oli tehnyt.
 Yhdysvaltalaiselle Washington Post -lehdelle haastateltu 28-vuotias syyrialaismies  kertoi, että hänet oli kuljetettu Syyriaan 26 muun miehen kanssa.
 Myös syyrialaisten oma, Istanbulissa toimiva  Syria TV-kanava esitti useita haastattelu ja, jotka oli tehty Bab al-Hawan rajanylityspaikalla, heti palauttamisen jälkeen. Yksi haastatelluista kertoi olevansa turkkilaisen yliopiston insinööriopiskelija, joka oli jo maksanut tuhansia dollareita yksityisen yliopiston lukukausimaksuja.
 Palautusaaltoja on ollut Turkissa  myös aiempina vuosina mutta ei näin laajamittaisina ja näin avoimesti keskellä Istanbulia. Rajamaakunnissa palautuksia tiedetään tapahtuneen aiemminkin.
 Ennen viranomaiset ottivat Istanbulin keskustassa kiinni lähinnä syyrialaisia kerjäläisiä. Nyt toimet kohdistuvat nimenomaan nuoriin miehiin.
 Vaikka häätöilmoitus oli yllätys, syyrialaiset alkoivat joutua ahtaalle jo paljon aiemmin. Monet ovat joutuneet “maan alle” pakosta, odottaen turhaan viranomaisten kirjaavan heidät ja siten laillistavan heidän oleskelunsa Turkissa.
 Yrittäessään estää syyrialaisten muuton suurkaupunkeihin ja pois rajamaakunnista, hallitus on asettanut syyrialaisille matkustusrajoituksia maan sisällä. Silti muuttoliike on jatkunut pimeästi.
 Syyrialaiset ja turkkilaiset yrittäjät elävät sovussa Fatihin kaupunginosan Malta-basaarissa, mutta pinnan alla kytee. Kemal Aslan
 Syyrialaisia – myös lapsia – käytetään alipalkattuna pimeänä työvoimana useilla aloilla. Rahapulassa  syyrialaisperheet ovat myyneet alaikäisiä tyttäriään avioliittoihin paikallisten kanssa , ja hyökkäykset syyrialaisten omistamille työpaikoille ovat lisääntyneet.
 Pakolaisreittien varrella sijaitsevassa Turkissa  on YK:n pakolaisjärjestön mukaan enemmän pakolaisia kuin missään muualla maailmassa. Syyrian sota ja Turkin oma Syyria-politiikka, jossa Turkki tuki kapinallisia presidentti  Bashar al-Assadia  vastaan, johtivat räjähdysmäiseen pakolaisten määrän kasvuun.
 Tämä on myös EU:n ongelma. Miljoona siirtolaista ja pakolaista jatkoi Turkin kautta Eurooppaan vuonna 2015, valtaosa veneillä Turkista Kreikkaan.
 Seuraavana vuonna Turkki ja Euroopan unioni solmivat kiistellyn pakolaissopimuksen. Sen mukaan Turkki pysäyttää siirtolaisten etenemisen Euroopan-rajallaan ja saa EU:lta 6 miljardia euroa syyrialaisten ylläpitoon.
 Kiivaimpana aikana jopa satoja ihmisiä päivässä kulki Turkista Kreikkaan kiikkerillä veneillä, ja monia hukkui matkalla. Nyt tuhansia turvapaikanhakijoita on käytännössä jäänyt jumiin Kreikan saarten huonokuntoisille pakolaisleireille.
 EU ilmoitti huhtikuussa käyttäneensä  Turkissa oleskeleviin syyrialaisiin siihen mennessä yli 2 miljardia euroa erilaisten tukiprojektien kautta.
 Turkki on uhannut viime päivinä höllätä taas rajavalvontaansa, ellei EU toimita pikaisesti lisää varoja sotaa paenneiden huoltamiseen Turkissa ja myönnä turkkilaisille viisumivapautta.
 – Emme ole nähneet EU:lta odottamaamme tukea, Erdoğan sanoi heinäkuun alussa.
 EU:n tuki onkin vain murto-osa siitä, mitä Turkki itse on ilmoittanut käyttäneensä syyrialaisiin kahdeksanvuotisen sodan aikana. Turkin mukaan se on käyttänyt yli 32 miljardia euroa Turkin puolella sijaitsevien, korkeatasoisten pakolaisleirien ylläpitoon ja palveluihin. Turkki maksoi myös useita vuosia leireillä asuvien kotitalousmenoihin tarkoitetun ostoskortin valtion varoista ja tarjosi terveyspalvelut ilmaiseksi.
 Turkin avokätisyys kuitenkin harmittaa turkkilaisia. Monet kuvittelevat syyrialaisten myös saavan helpon tien kansalaisuuteen – useiden muiden väärinkäsitysten joukossa.
 Ottakoot muutkin pakolaisia. Me olemme auttaneet heitä täällä melkein vuosikymmenen.  turkkilainen televisiokorjaaja Hasan Sarigül
 Asenteiden koventumisen on huomannut myös  syyrialainen  Tamim Muhammad . Saapuessaan Turkkiin Jordaniasta viime vuonna, hän oli täynnä optimismia. Hän oli mennyt naimisiin toisen syyrialaisen kanssa ja saanut tyttövauvan.
 Istanbulissa hän lähti mukaan ravintolabisnekseen. Hänen syyrialaisravintolassaan Istanbulin syrjäisessä Küçükçekmecen kaupunginosassa valmistetaan kotimaan ruokia, kanakebabia, shawarmaa, ja syyrialaisia leipäsiä.
 Monet syyrialaiset olivat avanneet oman ravintolan turkkilaisen liikekumppanin kanssa eri puolilla kaupunkia.
 Yhteiselo turkkilaisten kanssa vaikutti ensin sujuvan ainakin näennäisen rauhallisesti ja ravintolassa kävi myös turkkilaisia asiakkaita.
 Kuluneen vuoden aikana Küçükçekmecessä alkoi kuitenkin tapahtua hälyttäviä. Alueella levisi yksi toisensa jälkeen huhuja syyrialaisten miesten tekemistä raiskauksista tai häiriköinneistä. Ne sysäsivät liikkeelle hyökkäysten aallon syyrialaisten omistamiin liikkeisiin ja ravintoloihin.
 Osansa sai myösMuhammad, jonka ravintolaan hyökättiin huhtikuun alussa.
 – Joukko ihmisiä lähestyi ravintolaamme. En ymmärtänyt, mitä he huusivat turkiksi. Sitten joku otti aseen esiin ja alkoi ammuskella ikkunaan, hän kertoi Istanbulissa.
 Tamim Muhammad lähti toiveikkaana mukaan ravintolabisnekseen Turkissa viime vuonna. Huhtikuussa hänen liikkeeseensä hyökättiin. Kemal Aslan
 Ensimmäisen laukauksen jälkeen Muhammad rullasi nopeasti ikkunan rautasuojuksen alas.
 Ampuminen jatkui kunnes lasi mäsähti pirstaleiksi. Hyökkääjiä oli kymmeniä. Ravintolan henkilökunta odotteli painajaisen päättymistä ja pysytteli kaukana ikkunasta.
 – Emme ensin tajunneet, mitä tapahtui. Onneksi kukaan ei ehtinyt loukkaantua.
 Vasta kun poliisi useiden päivien kuluttua kertoi, että väkijoukon suututtanut epäilty raiskaaja oli ollut pakistanilainen, Muhammad uskalsi avata taas liikkeen.
 Kesäkuun lopulla Küçükçekmecessä väkijoukko iski jälleen, tällä kertaa heitellen kivenmurikoita syyrialaisten liikkeiden ikkunoihin.
 Kortteleissa oli levinnyt huhu, että syyrialainen mies olisi ahdistellut alaikäistä tyttöä. Tämäkin huhu osoittautui vääräksi.
 Istanbulilaisen Kadir Has -yliopiston tutkimuksen mukaan  melkein 68 prosenttia väestöstä on tyytymättömiä syyrialaisten pakolaisten oleskeluun Turkissa. Selvästi yli puolet turkkilaisista oli sitä mieltä, ettei Turkin tule enää ottaa lisää pakolaisia.
 Kun selaa postauksia hashtagilla #suriyeliler (syyrialaiset) Twitterissä, törmää estottomaan vihapuheeseen.
 – Ottakoot muutkin pakolaisia. Me olemme auttaneet heitä täällä melkein vuosikymmenen, sanoi turkkilainen televisiokorjaaja  Hasan Sarigül  Istanbulissa.
 – He ovat paenneet sotaa ja meidän täytyy auttaa syyrialaisia, mutta ottakoon Eurooppakin heitä, hän sanoi.
 Taistelujen vaimetessa Syyriaan on palattu naapurimaista ja Euroopastakin myös vapaaehtoisesti. Mutta palaamisessa on iso riski.
 Syyrian presidentin Assadin turvallisuusjoukot ovat pidättäneet hallinnon alaisille alueille palanneita oppositioon kuulumisesta epäiltyinä. Monia on kuulusteltu ja kidutettu.
 Nuoria miehiä on myös värvätty pakolla Assadin armeijaan.
 Leena Luotio / Yle
 Syyrialaisopposition mukaan Turkin  palauttamat syyrialaiset on viety Turkin tukemien syyrialaiskapinallisten hallussa oleville alueille Pohjois-Syyriassa, Idlibin maakuntaan tai Afriniin. Turkin turvaamien alueiden rajoilla  sota ja pommitukset kuitenkin jatkuvat .
 Pakolaiset ovat kuitenkin alkujaan tulleet Turkkiin hyvin eri puolilta Syyriasta.
 Istanbulissa kauppareissulla pidätetty Amjad Tablieh perheineen on kotoisin Syyrian Damaskoksesta. Kun bussi jätti hänet ja muut palautetut Idlibin Salqiniin, hänellä ei ollut ketään.
 Damaskokseen ei voinut mennä: se on Assadin aluetta.
 – Asuin ja nukuin ensimmäiset päivät oliivipuun alla. Pelkäsin todella paljon, mutta onneksi ihmiset huomasivat minut ja ottivat minut kotiinsa. Pian joudun ehkä taas jonnekin muualle, hän sanoi.
 Tablieh sai apua Idlibissä Turkissa asuvien syyrialaisten kautta sen jälkeen kun hän nauhoitti avunpyyntönsä videolle arabiaksi ja jakoi sen sosiaalisessa mediassa.
 Hän aikoi lähettää viestin myös turkiksi Hatayn kuvernöörille Turkin rajamaakunnassa, jotta hän pääsisi takaisin.
 Asuin ja nukuin ensimmäiset päivät oliivipuun alla. Pelkäsin todella paljon, mutta onneksi ihmiset huomasivat minut ja ottivat minut kotiinsa.  syyrialaispakolainen Amjad Tablieh
 Syyrialaiset sulautuvat joukkoon  suuressa osassa 16 miljoonan asukkaan Istanbulia. Heitä ei erota muista juuri muuten kuin naisten päähuivien solmintavasta. Kaduilla ja metrossa syyrialaiset kerjäläiset pyytävät rahaa. Monet heistä ovat lapsia.
 Turkkilainen muovitavaroiden myyjä  Ahmet Çekişerkin  on pitänyt kauppaansa pitkään Malta-basaarissa, Istanbulin keskeisessä Fatihin kaupunginosassa. Ennen Syyrian sodasta kuuli lähinnä uutisissa. Niissä näytettiin Turkin pystyttämiä tuliteriä pakolaisleirejä rajamaakunnissa ja kerrottiin Assadin hallinnon hirmuteoista.
 Mutta viitisen vuotta sitten syyrialaisia alkoi näkyä Malta-basaarissakin, jossa hänen kauppansa on sijainnut jo 25 vuotta. Syyrialaiset alkoivat avata kahviloita, partureita, mauste- ja ruokakauppoja sekä konditorioita. Malta-basaaria alettiin kutsua epävirallisesti Fatihin "Syyrialaisbasaariksi".
 Nykyään lähes kaikki basaarin liikkeet ovat syyrialaisia. Arabiankieliset kyltit tervehtivät tulijoita ja liikkeistä soljuu arabiankielinen musiikki. Ympärillä puhutaan enimmäkseen arabiaa.
 Çekişer tulee toimeen uusien naapureidensa kanssa, mutta rajansa kaikella, hän sanoo.
 – Katsoo miltä kantilta tahansa, tämä muuttoaalto oli hallitsematon, Çekişer sanoo.
 Vuokrat ovat nousseet syyrialaisten nostaman kysynnän vuoksi. Lisäksi syyrialaisten on syytetty ajavan palvelujen ja tuotteiden hintoja alas pimeän työvoiman turvin.
 Osin syynä tilanteeseen on se, että Istanbulin viranomaiset eivät ole enää kahteen vuoteen ottaneet vastaan uusia rekisteröitymishakemuksia syyrialaisilta kaupunkiin kirjoille pääsemiseksi. Nämä syyrialaiset eivät ole myöskään voineet rekisteröityä asianmukaisesti työntekijöiksi. Monet tekevät silti töitä pimeästi.
 Sen sijaan että he sotisivat kotimaassaan, he kuljeskelevat täällä mistään välittämättä.  turkkilainen kauppias Ahmet Çekişer
 Nuoria syyrialaismiehiä, joiden oleskelusta Turkissa kukaan ei virallisesti tiedä, istuu Malta-basaarin kahviloissa toimettomina. Joskus heidän välilleen syntyy tappelunujakoita.
 Kuten monia turkkilaisia, Çekişeriäkin potuttaa se, että turkkilaisia nuoria sotilaita kuolee Syyriassa Turkin sotaoperaatioissa samalla kun syyrialaiset nuoret miehet “kuljeskelevat välinpitämättöminä".
 – Nuoret miehet kuljeskelevat täällä hiukset laitettuina. Totta kai tämä harmittaa ihmisiä. Sen sijaan että he sotisivat kotimaassaan, he kuljeskelevat täällä mistään välittämättä, Çekişer sanoo.
 Onkin merkittävää, että palautetut ovat ilmeisesti ainoastaan nuoria miehiä.
 Ei siis ihme, että oppositio  tarttui syyrialaisvastaisuuteen Istanbulin pormestarinvaalien uusinnoissa kesäkuun lopulla.
 Vaalit toivat Istanbuliin uuden pormestarin,  opposition ehdokkaan  Ekrem Imamoğlun , joka oli arvostellut tiukasti hallituksen siirtolaispolitiikkaa.
 Imamoğlu voitti jopa Fatihin konservatiivisessa kaupunginosassa, jossa myös Çekişerin kauppa ja Malta-basaari sijatsevat. Tähän asti kaupunginosa oli uskollisesti tukenut islamilaiskonservatiiveja ja Erdoğanin AK-puolueen ehdokkaita.
 Imamoğlusta tulikin ensimmäinen opposition ehdokas, jonka onnistui voittaa pormestarin paikka Istanbulissa 25 vuoteen ja sen jälkeen kun presidentti Erdoğan oli aloittanut poliittisen kiitouransa Istanbulin pormestarina vuonna 1994.
 Imamoğlu lupasi "syleillä kaikkia" ja kohentaa syyrialaistenkin elinolosuhteita Istanbulissa, mutta hän myös harmitteli arabiankielisiä kylttejä syyrialaisten kaupoissa. Hän sanoi niiden muuttavan "kaupungin luonnetta".
 – Tarkoitus on, että syyrialaiset palaavat lopulta kotimaahansa, Imamoğlu sanoi ulkomaisten toimittajien tilaisuudessa kesäkuussa.
 Syyrialainen baklavakauppias Ahmed Mardini uskoo olevansa tyytyväisempi Turkissa kuin olisi Euroopassa, kaikesta huolimatta. Kulttuurimme on samanlainen, hän sanoo. Kemal Aslan
 Hänellä ei kuitenkaan ollut tekemistä kuvernöörin päätöksen kanssa häätää rekisteröimättömiä syyrialaisia kaupungista. Kuvernöörin kanslia kuuluu sisäministeriön eli presidentti Erdoğanin hallinnon alaisuuteen.
 Häädön ajoitus juuri vaalien jälkeen  on silti asiantuntijoiden mukaan merkille pantavaa – varsinkin kun päätös tehtiin vain Istanbulissa eikä muissa maakunnissa.
 Kuvernöörin kansliasta ei kommentoitu päätöstä, kun Yle soitti sinne sen julkistamisen jälkeen. Imamoğlun lehdistöavustaja totesi vain, ettei uudella pormestarilla ollut ollut mitään osuutta häätöön.
 – On liian aikaista ymmärtää päätöksen taustoja, sanoi pakolaiskysymykseen perehtynyt tutkija  Ulaş Sunata  Istanbulin Bahçeşehir-yliopistosta.
 Päätös näytti kuitenkin osoittavan, että hallitus on luopumassa syyrialaisten kotouttamisesta Turkkiin, kuten oli puhuttu vielä ennen vaaleja, Sunata lisäsi.
 Ja jos syyrialaisia siirretään suurissa määrin rajamaakuntiin, vaikkakin Turkin sisällä, altistaa se heidät joukkopalauttamiselle tulevaisuudessa.
 – Tämä ei ole kansainvälisen lain mukaista, tutkija sanoi.
 Syyrialaiset luokiteltiin alun perinkin poikkevalla tavalla Turkissa. Turkki ei ole koskaan rekisteröinyt syyrialaisia pakolaisiksi eikä se ole siten joutunut sitoutumaan heihin turvapaikkalainsäädännön vaatimalla tavalla.
 Sodan alkuvuosina syyrialaiset olivat virallisesti vain Turkin "vieraita", jotka saivat apua. Nykyisin he ovat "tilapäisen suojeluksen alaisia henkilöitä".
 Turkin eteläisen rajan tuntumassa  syyrialaiset muodostavat jo ison osan väestöstä useassa kaupungissa.
 Ongelmat, joihin Istanbul on vasta nyt törmännyt, tulivat niissä vastaan jo menneinä vuosina. Väkiluvun äkillinen raju kasvu syyrialaisten saavuttua kuormitti sairaaloita ja julkisia palveluja, kasvatti pimeän työvoiman käyttöä sekä nosti vuokria.
 Syyrian-vastaisella rajalla Kilisin kaupungissa jopa yli 80 prosenttia kaupungin asukkaista on nyt syyrialaisia. Eteläisessä Gaziantepin suurkaupungissa syyrialaisia on yli viidesosa.
 Rajakaupungeissa on muutenkin kärsitty sodasta. Taisteluiden aikana Syyriasta ammutut raketit ovat tappaneet kymmeniä ihmisiä Turkinkin puolella.
 Rajaa reunustavat yli parikymmentä pakolaisleiriä ovat alkaneet tyhjentyä sodan alkuajoista. Alkuvaiheessa Turkin hallinto alkoi uuden Syyria-politiikkansa osana ottaa maahan avosylin syyrialaisia.
 Sodan jatkuessa syyrialaiset ovat hakeutuneet suurkaupunkeihin töihin aloittaakseen normaalin elämän. Leireille on hallituksen mukaan jäänyt enää alle kolme prosenttia kaikista syyrialaisista.
 Sodan syvetessä leirit toimivat myös lepo-, harjoittelu- ja järjestäytymispaikkoina Turkin tukemille kapinallisryhmille presidentti Bashar al-Assadin hallintoa vastaan.
 Syyrian ja Turkin välisen rajan pystyi ylittämään laittomasti hyvin helposti aina viime vuosiin saakka, kunnes ovet sulkeutuivat. Sen jälkeen pakolaisia on otettu maahan rajoitetusti ja rajanylitystä yrittäviä on ammuttu rajalla.
 Rakastan Turkkia ja presidentti Recep Tayyip Erdoğania.  syyrialaispakolainen Amjad Tablieh
 Kokonaisia kaupunkeja on tuhoutunut  Syyriassa täysin asuinkelvottomiksi. Mutta syyrialaisten suurin huolenaihe paluusta puhuttaessa on turvallisuus.
 Syyriaan palautetulle teinipojalle Tabliehille huolenaiheena on myös oma tulevaisuus.
 – En ole vihainen kenellekään... Rakastan Turkkia ja presidentti Recep Tayyip Erdoğania. Olen kiitollinen hänelle.
 Lue lisää:
 Lähi-idässä Syyrian pakolaiset pelkäävät pakkopalautuksia – "En voi lähteä takaisin, minut pidätettäisiin heti"
 Ylen reportaasi: Monet syyrialaiset voisivat nyt palata kotiin, mutta moni valitsee silti hökkelikylän naapurimaassa
 Turkissa olevat syyrialaiset pyrkivät yhä Eurooppaan – "Täällä olemme kuin kuolleita", sanoo salakuljettajan matkaan lähtevä perheenäiti

Turkki on palauttanut syyrialaispakolaisia Syyriaan – nuori Amjad Tablieh pääsi palaamaan takaisin Turkkiin kymmenen päivän piinan jälkeen


Summary: Järjestöt ovat huolissaan siitä, että yhä useampi opiskelija velkaantuu jo toisen asteen opintojen aikana.

Vaikka maksuton toinen aste toteutuu aikaisintaan vuonna 2021, on pienituloisimpien perheiden lukiolaisille ja ammattikoululaisille luvassa helpotusta oppimateriaalikustannuksiin jo ensi viikolla.
 Elokuusta alkaen Kela maksaa kuukausittaista oppimateriaalilisää niille toisen asteen opiskelijoille, joiden vanhempien yhteenlasketut vuositulot ovat korkeintaan 41 100 euroa. Oppimateriaalilisä on sidottu opintorahaan, ja sen määrä on 46,80 euroa kuukaudessa.
 Lisää voi saada vanhempansa luona asuva alle 20-vuotias ja muualla asuva alle 18-vuotias. Myös alle 17-vuotias opiskelija voi saada oppimateriaalilisää, vaikka hän ei voi saada muuta opintorahaa.
 Lisään oikeutettuja opiskelijoita on arviolta 33 000, mikä on noin kuudesosa toisella asteella opiskelevista alle 20-vuotiaista.
 Järjestöt: suunta on oikea
 Toisen asteen opiskelijajärjestöjen mukaan oppimateriaalilisä on askel oikeaan suuntaan. Kiitosta se saa siitä, että se helpottaa vähävaraisimpien opiskelijoiden tilannetta.
 Esiin nousee huomio siitä, onko lisän maksuaikataulu järkevä. Oppimateriaalilisä on kuukausittainen, mutta monen opiskelijan hankinnat painottuvat opintojen ja lukuvuosien alkuun.
 – Yksi kritiikin kohde on, että ammatillisessa koulutuksessa oppimateriaalilisää ei voi saada könttäsummana opintojen alkuun, arvioi Suomen ammattiin opiskelevien liiton (Sakki ry) puheenjohtaja  Elias Tenkanen .
 Sakki ry:n puheenjohtaja Elias Tenkanen. Laura Hyyti / Yle
 Paljonko toisen asteen opinnot maksavat?
 Suomen lukiolaisten liiton laskelmien mukaan lukion kustannukset opiskelijalle ovat noin 2 500 euroa.
 Summa on laskettu opiskelijalle, joka suorittaa lukion vähimmäisoppimäärän, lisää Suomen lukiolaisten liiton puheenjohtaja  Roosa Pajunen . Moni suorittaa opintoja vaadittua enemmän.
 – Tämä 2 500 euroa kattaa oppikirjat, kannettavan tietokoneen, esimerkiksi laskimen ja opiskelutarvikkeet sekä ylioppilastutkinnon tutkintomaksut. Siihen ei sisälly vapaaehtoisia tapahtumia eli esimerkiksi vanhojen tansseja tai penkkariajeluja, Pajunen sanoo.
 Suomen lukiolaisten liiton puheenjohtaja Roosa Pajunen. Karoliina Simoinen / Yle
 Toisen asteen opiskelija saa opintorahaa tyypillisesti 10 kuukaudelta lukuvuodessa. Jos opiskelija suorittaa opintonsa kolmen vuoden tavoiteajassa, saa hän oppimateriaalilisää opintojensa aikana yhteensä noin 1 400 euroa.
 Pajusen mukaan tämä ei riitä kattamaan kaikkia lukion kuluja.
 Ammatillisen koulutuksen kustannukset ovat alasta riippuen useita satoja euroja, arvioi Sakki ry:n Tenkanen. Usein opiskelijan on hankittava itse kokkiveitsensä, parturointivälineensä tai suojavarusteensa.
 Ammattikouluverkko on lukioverkkoa harvempi, eikä toivottua ammattialaa välttämättä opeteta lähimmässä oppilaitoksessa. Siksi moni ammattikoululainen joutuu muuttamaan opintojen perässä omilleen. Tämä kasvattaa opiskelun kustannuksia.
 – Opiskelijan elämä on muutakin kuin oppimateriaaleja. On elintarvikkeet, asuminen ja muut kustannukset, Tenkanen sanoo.
 Yhä useampi nuori velkaantuu toisella asteella
 Yhä useampi lukiossa ja ammattikoulussa opiskeleva nuori nostaa opintolainaa.
 Viime vuonna yhdellä kymmenestä alle 20-vuotiaasta toisen asteen opiskelijasta oli opintolainaa. Vuonna 2008 opintovelallisia oli joka kahdeskymmenes ikäluokasta.
 Lainaa myös nostetaan aiempaa suurempia summia. Lukiossa tai ammattikoulussa opiskelevalla 16–19-vuotiaalla opintolainavelallisella oli viime vuonna lainaa keskimäärin yli 4 000 euroa. Vuonna 2008 keskivertovelallisella oli lainaa alle 2 000 euroa.
 Lukiolaisten liiton Pajunen arvelee, että suurin syy lainan suosion kasvuun on se, että opintoraha ei ole lukiolaisille nykyisellään riittävä.
 – Kyllä se huolta herättää, että opintolainaa nostetaan jo toisella asteella. Opiskelijat ylipäätään ovat ryhmä, joka useimmiten pakotetaan velkaantumaan viimeistään korkea-asteella, Pajunen sanoo.
 Toinen aste maksuttomaksi aikaisintaan 2021
 Vaikka eduskunta keväällä hylkäsi  kansalaisaloitteen maksuttomasta lukio- ja ammattikoulutuksesta, näyttää siltä, että aloitteen tavoite toteutuu vielä tämän hallituskauden aikana.
 Maksuton toinen aste on kirjattu uuteen hallitusohjelmaan osana oppivelvollisuuden laajentamista toiselle asteelle. Opetusministeriöstä kerrotaan, että tämänhetkisten tietojen mukaan maksuton toinen aste voisi toteutua aikaisintaan syksyllä 2021.
 Järjestöjen kanta uudistukseen on selvä: vaikka oppimateriaalilisä on tervetullut parannus, sekä Pajunen että Tenkanen toivovat, että lähitulevaisuudessa toisen asteen opinnot saadaan maksuttomiksi kaikille Suomen nuorille.
 Lue lisää:
 Onko oppivelvollisuusiän pidentämisessä järkeä? 4 kysymystä ja vastausta
 Köyhyyden selättänyt Casper Väliaho, 22, sai lukiokirjat avustuksena ja opiskelee nyt juristiksi – “Huonoja juttuja ei kannata märehtiä”
 Suurperheen poika rahoittaa lukio-opintojaan laulamalla – hintavertailumme kertoo, että yksi kirja voi maksaa jopa 80 euroa

Helpotus pienituloisimpien perheiden lukiolaisille ja ammattikoululaisille: Kela alkaa maksaa oppimateriaalilisää ensi viikolla


Summary: Harvinainen päiväkirjalöytö valottaa merimiehen tunnelmia vankileirillä. Reino Nyrösen menneisyys oli päiväkirjan löytymiseen saakka suvultakin piilossa.

On vaikea valita, mikä oli suurin tragedia  Reino Nyrösen  elämässä. Äidin ja vastasyntyneen siskon menetys vuoden ikäisenä vai vuodet internoituna toisen maailmansodan aikaan Mansaarella? Vai sittenkin viimeiset elinvuodet Vantaan lähiön hökkelissä, jossa hän maalasi henkensä pitimiksi maisematauluja?
 Nyröseen itseensä puoliorpous ja vankeusaika vaikuttivat suuresti. Siviilien internointileirille eli käytännössä vankeuteen Nyrönen joutui 27-vuotiaana, kun Englanti toisen maailmansodan aikana vangitsi aluevesillään olleet, vihollismaiden merimiehet.
 Nyrösen päiväkirja löytyi vuosikymmeniä toisen maailmansodan jälkeen Mansaarelta, vankilana olleen vierastalon lattian alta. Päiväkirja piirtää kuvaa herkästä, romanttisesta, mutta myös hyvin ahdistuneesta miehestä.
 ”Mun nuoruuteni kului vankilassa,
 kun taisteluista jouduin saarroksiin.
 Ruoskan alla maassa vieraassa
 sain harmaahapset nuoriin suortuviin."
 Nyrönen kirjoittaa äidinikävästä ja menetetystä rakkaudesta. Hän kirjoittaa myös siitä, miten hän pelkää joutuvansa astumaan kuolemanportista, ja tulevansa haudatuksi vieraaseen maahan.
 Nyrönen kirjoittaa kaihoisasti Tanjasta, jonka muisto auttoi selviämään vankeudessa. Sanna Savela / Yle
 Äänekoskelaisella  Raija Toivolla  ei ollut ennen viime syksyä mitään käsitystä siitä, että hänen isällään oli Reino Nyrönen -niminen serkku, joka oli viettänyt kaksi vuotta internoituna. Tieto Mansaarelta löytyneestä päiväkirjasta tavoitti Toivon sosiaalisesta mediasta. Mutta oli vähältä, ettei Toivo jättänyt tuttuihin nimiin tarttumatta.
 Sukulaisuus kävi heti ilmi
 Viime vuoden syyskuussa Toivo luki lounastauollaan sisarensa lähettämän tekstiviestin: ”Katso Äänekoski Puskaradion Facebook-sivua. Siellä on jotain sinua kiinnostavaa.”
 Monen sattuman ansiosta Raija Toivo sai kuulla  isänsä serkusta, sukulaisesta, jota hän ei tiennyt edes olevan.  Isto Janhunen / Yle
 Sukututkija oli julkaissut ryhmään päivityksen, jossa hän etsi Kansallisarkiston toiveesta Reino Nyrösen sukulaisia. Nyrösen nimi ei sanonut Toivolle mitään, mutta tekstissä mainittiin Äänekosken Järvenpää ja Syrjälä.
 – Tajusin, että siinähän puhuttiin isomummolastani. Vastasin heti, että tämä koskee minua, Toivo kertoo.
 Jo parin päivän päästä Toivo sai sähköpostiinsa kuvia merimies Reino Nyrösen päiväkirjan sivuista. Toivo tunnisti sukulaisuuden heti.
 – Reino oli hyvä piirtämään ja meidän suvussamme on muitakin hyviä piirtäjiä. Ja hän kirjoitti niin riipaisevasti.
 Seilasi Nyrönen höyrylaiva S/S Wallonialla vai näkikö hän sen satamassa? Siitä, miksi hän laivan vihkoonsa piirsi, ei ole tietoa. Reino Nyrösen päiväkirja
 Tarvittiin paljon onnea, että Toivo pääsi lukemaan Nyrösen ajatuksia. Päiväkirja löytyi jo vuosia sitten remontin yhteydessä lattian alta vierastalosta, joka toimi merimiesten vankilana. On mahdollista, että Nyrönen piilotti sen sinne itse.
 Ei ole ihan varmaa, milloin päiväkirja löytyi, mutta noin kahdeksan vuotta sitten talon remontoija vei löytönsä  Les Clarkelle , jolla oli vanhojen valokuvien näyttely Mansaaren suurimman satamakaupungin Ramseyn kaupungintalolla.
 Clarke otti kuvat päiväkirjan sivuista heti. Ilman kuvia Nyrösen aika vankileirillä olisi saattanut jäädä ikuiseksi mysteeriksi. Kuvien ottamisen jälkeen päiväkirja nimittäin katosi, eikä sitä ole sen koommin löytynyt.
 Kotiolot ajoivat merille?
 Reino Julius Onninpoika Nyrönen syntyi Äänekoskella Syrjälän tilan esikoiseksi  Onni Matti Heikinpoika  ja  Wilhelmiina Mikontytär Nyrösen  esikoiseksi 12. huhtikuuta 1915.
 Reinon syntyessä hänen isänsä oli jo 38-vuotias, mutta äiti vain 22-vuotias. Reino oli reilun vuoden ikäinen, kun äiti kuoli, muutama päivä synnytyksen jälkeen. Myös vastasyntynyt vauva, Nyrösen ainoa pikkusisko, kuoli muutaman viikon päästä.
 Vuoden leskeyden jälkeen isä otti uuden, nuoren vaimon, jonka kanssa hän sai liudan lapsia. Myös uudella avioparilla oli huomattava ikäero:  Elsa Antintytär  oli vain kaksi vuotta Wilhelmiinaa vanhempi. Vaimolla oli ennestään Reinon ikäinen, avioton poika  Oiva .
 Nyrönen kirjoittaa päiväkirjassaan äidinkaipuustaan, mutta isästään ei sanaakaan. Raija Toivo epäilee, että kotiolot saattoivat vaikuttaa siihen, että Reino ja Oiva lähtivät yhdessä jo nuorina merille.
 "Miksikä orvoksi synnyin polkuain taivaltamaan.
 En rauhaa mä missään saa, ken orpoa huomaisikaan.
 Taas kyyneleet poskillein vierii, orpoa ken lohduttais."
 Toivon tietojen mukaan Nyrönen oli merillä kymmenisen vuotta 1930–1940 -luvuilla.
 Välillä Nyrönen kirjoittaa tekstaten. Reino Nyrösen päiväkirja
 Mansaarelle hän päätyi toisen maailmansodan aikana vuonna 1942. Suomesta oli tullut itsenäisyyspäivänä 1941 Englannin vihollinen, koska Suomi oli ilmoittanut sotivansa Saksan rinnalla.
 Sen jälkeen Englanti otti mailtaan ja aluevesiltään kiinni vihollisen kansalaiset ja kuljetti heidät internointileireille. Euroopasta kiinni otetut merimiehet joutuivat Mansaarelle, Englannin ja Irlannin välissä sijaitsevalle saarelle.
 Viiden vuoden aikana vihollismaiden siviilejä internoitiin Mansaaren yhdeksälle pääleirille noin 14 000.
 Vankileiri lomakeskukseen
 Tiedot Mansaaren internointileirille joutuneiden suomalaisten määrästä vaihtelevat, mutta Kansallisarkiston ylitarkastaja  Ville Kontinen  pitää luotettavimpana lukumääränä, ainakin internoinnin alkuvaiheessa, noin neljääsataa.
 Historiankirjoissa suurimman osan Mansaarelle internoiduista merimiehistä arvioidaan olleen kodittomia kulkureita ja ainakin osaksi luku- ja kirjoitustaidottomia.
 Nyrönen oli taitava kynäilijä, mutta kotia hänellä ei enää Suomessa ollut.
 ” Kun päättynyt on päivä ja iltakellot soi
 ääressä ristikon minä raukka vain unelmoin.
 Nyt laulan minä hyljätty vanki jonk´poskilla kyynel on.
 Olen suljettu koppiin kolkkoon taakse rautaristikon.”
 Aluksi suomalaiset sijoitettiin hotellialueelle perustetulle Palace-nimiselle leirille Mansaaren hallintokaupunkiin Douglasiin. Marraskuussa 1942 suomalaisia oli leirillä jäljellä 260. Heistä 80 vapautettiin ja loput 180, Nyrönen heidän joukossaan, siirrettiin Mooraghin puistoon tehdylle leirille Ramsayn kaupunkiin.
 Järveä ympäröivä Mooraghin puistoalue oli yksi Mansaaren turismin keskuksista. Hotelleja ja muita vierastaloja pitäneet paikalliset saivat vain vajaan viikon aikaa lähteä taloistaan ja tehdä tietä internoiduille merimiehille.
 Vangit majoitettiin Mooragh Promenaden varrelle suuriin taloihin, joiden asukkaat joutuivat jättämään huonekalut, petivaatteet, astiat ja työkalut vankien käytettäviksi. Les Clarke
 Naisen ja kotimaan kaipuu
 Vankien kulkemista internointileirillä rajoittivat piikkilanka-aidat, mutta vangit saivat lukea, urheilla ja opiskella englantia, matematiikkaa ja merenkulkua. Kerran viikossa oli mahdollisuus käydä elokuvissa.
 Kesäajan turisteja varten rakennetut vierastalot olivat kuitenkin talvella kylmiä, kosteita ja vetoisia. Historiakirjojen mukaan suomalaiset saivat erikoisluvan saunan rakentamiseen. Peseytyminen lämpimällä vedellä vankileirillä oli harvinainen ylellisyys.
 Olot leirillä olivat kohtuulliset, mutta alkoholi aiheutti tappeluita. Alkoholista 27-vuotias Nyrönenkin kirjoitti toukokuussa 1942:
 "Oi tyttöni kallis, sä anteeksi anna, kun juomari olen mä auttamaton.
 Jos saisin sen ajan mennehen vielä, kun kapakka mulle oli tuntematon.
 Se viini, joka helmeili siellä. Se turmion tuotti minun onnellein."
 Nyrönen täytti päiväkirjansa sivut suomalaisten rakkauslaulujen sanoilla ja omilla runoilla. Pitkään kotimaasta poissa olleen merimiehen kieli on välillä fingelskaa, suomen ja englannin sekoitusta.
 Suurin osa teksteistä käsittelee ikävää naisen syliin ja kotiin. Nyrösellä ei ollut kotimaassa ketään odottamassa. Ei edes äitiä.
 "Maa vieras multa kyyneleeni joi,
 kun tuskissain sua muistelin.
 Haamus mulle öisin rauhan toi,
 kun kuumeen kourissa sua suutelin."
 Naisten lisäksi Nyrönen piirsi ja kirjoitti kapakkareissuista. Reino Nyrösen päiväkirja
 Nyrösen päiväkirjamerkinnöissä rakkauden kaipuu ja punahuulineitoset toistuvat:
 "Palaan taisteluista armas, mereltä vaarojen.
 Sun purppuraista suutas mä siellä nähnyt en."
 "Kyl kai tunnetaan Kap Hornist, Alaskan, Sanghain, Austraalian.
 Kyl kai tunnetaan vaik jokaisessa satamassa meitä ootetaan kuin kuuta nousevaa.
 Kaikil punahuulineitosille vain kuiskailen ai lav juu peipi."
 Kuolema mielessä
 Teksti on kirjoitettu siistillä kaunokirjoituksella sivun laitaan.
 ”Kaksi on rauhan satamaa, jonne ei myrsky pauhaa.
 Yksi on syli armahan ja toinen haudan povi.
 Ei ole niin pientä viatonta jolle ei kuolonkello soi.”
 Pelkäsikö 28-vuotias Nyrönen istuvansa vielä vanhana, pitkäpartaisena miehenä vankeudessa ja odottamassa, milloin hänelle kuolonkellot soivat? Reino Nyrösen päiväkirja
 Tekstien perusteella kuolema pyöri Reino Nyrösen mielessä vankileirillä usein. Hän kaipasi kotimaata, ja pelkäsi tulevansa haudatuksi vieraan maan multiin.
 "Jos se tahto on taivaan luoja,
 että täällä minä haudan saan,
 niin istuta punainen ruusu haudalleni kukkimaan.
 Tään laulun minä teille laulan,
 minä poika kyynelten ja nimeni
 on Reino Nyrönen."
 Nyrönen kirjoittaa päiväkirjassaan useita kertoja viikatemiehestä ja kuoleman ovesta. Reino Nyrösen päiväkirja
 Ilmeisesti Nyrönen ei osoittanut kannattavansa liittoutuneita, koska hän istui rautaristikkonsa takana vielä vuonna 1943.
 Englantilaiset ryhtyivät nimittäin jo vuoden 1942 syksyllä siirtämään liittoutuneille myötämielisiä internoituja vapaaseen työhön maatiloille ja tehtaisiin.
 Uusi ystävä
 Raija Toivo on ollut aina sukurakas ja suvun vaiheet ovat kiinnostaneet häntä. Hän ehti kuulla jo nuorena papaltaan, isänisältään, paljon tarinoita. Jälkikäteen häntä hämmästyttää, ettei pappa puhunut koskaan Reinosta, Wilhelmiina-siskonsa esikoispojasta.
 Viime syksynsä Reino Nyrösen tarinan selvittely vei Toivon vapaapäivät ja illat työpäivien jälkeen. Selvitystyöstä huolimatta Nyrösen elämä on monelta osin edelleen mysteeri.
 Sen verran Toivo hänen elämästään Mansaaren jälkeen tietää, että Nyrönen palasi Suomeen ja hänet kirjattiin Helsingissä Kallion seurakunnan jäseneksi vuonna 1945. Hän meni naimisiin ja sai tyttären nimeltä Laila.
 Suomessa Nyrönen löysi vihdoin rakkauden ja meni naimisiin Salmensa kanssa. Vaimon ja ainoan lapsen, Lailan, elämänvaiheista Raija Toivolla ei ole tietoa. Raija Toivon kotialbumi
 – On mahdollista, että hän vielä palasi hetkeksi merille.
 Viimeisimmät vuotensa Nyrönen vietti yksin. Hän ilmeisesti alkoholisoitui ja elätti itsensä maalaamalla tauluja. Hänen viimeisin asuinpaikkansa oli pikkuruinen mökki Vantaan Vaaralassa, mutta hänen kuolinpäivänsä tai hautapaikkansa ei ole Toivon tiedossa.
 Jos Nyrösen alkuperäinen päiväkirja vielä joskus Mansaarelta löydetään, se on luvattu toimittaa Toivolle.

Näissä rakennuksissa suomalaiset internoidut asuivat. Joku niistä saattaa edelleen kätkeä Nyrösen päiväkirjan. Les Clarke
 – Kyllä minä edelleen paljon Reinoa ajattelen. Millainen mies hän lopulta oli? Jos on vain mahdollista, haluaisin tietää hänestä lisää.
 Toivo on ainoa, joka on ilmoittautunut Nyrösen sukulaiseksi. Vaikka hänkin aluksi epäröi sitä, hän on loppujen lopuksi tyytyväinen – uuden sukulaisen lisäksi hän on saanut uuden ystävän.
 Nyrösen vaiheiden selvittelyssä Toivo on ollut viikoittain yhteydessä Mansaarella asuvaan paikallishistorioitsija  Joy Lingiin .
 – Lähetämme toisillemme luontokuvia ja pieniä paketteja. Meistä on tullut ikuiset ystävät, Toivo iloitsee.
 Lingin ansiosta tieto päiväkirjasta kulkeutui Suomeen. Nyrösen tarinan innoittamana Ling on myös alkanut kirjoittaa kirjaa internointileireistä.
 Lähteet:
 Kontinen, Ville. Suomalaisten merimiesten internoiminen Saksaan 1944 – 1945. Yleisen historian Pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopisto 5.10.2006
 Soukola, Timo. Riistorauhaa rikkomassa. Suomen Merimies-unionin ja sen edeltäjän vaiheita 1905-2000. Helsinki 2003.
 Rönkkönen, Teuvo. Tuntematon sota. Uusia ja yllättäviä tapahtumia talvi- ja jatkosodan vuosilta. Helsinki 1991.

Äitiä ikävöinyt ja naisen syliä kaivannut merimies, herkkä ja ahdistunut runopoika – tarina, joka oli jäädä kertomatta


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Uusi oppimateriaalilisä auttaa vähävaraisimpia lukiolaisia ja ammattikoululaisia
 Ensi viikolla Kela  alkaa maksaa oppimateriaalilisää  pienituloisimpien perheiden lukiolaisille ja ammattikoululaisille. Toisen asteen oppimateriaalit voivat maksaa yli pari tuhatta euroa. Kysyimme järjestöiltä, mihin uusi oppimateriaalilisä riittää ja miksi yhä useampi nuori päätyy nostamaan opintolainaa jo lukion ja ammattikoulun aikana.
 Turkki on käännyttänyt syyrialaispakolaisia
 Istanbulin Fatih-kaupunginosan Malta-basaaria alettiin kutsua ”syyrialaisbasaariksi” sen jälkeen kun syyrialaiset ja heidän liikkeensä alkoivat hallita katukuvaa. Kemal Aslan
 Amjad Tablieh  on syyrialaisnuorukainen, joka pakeni Turkkiin sisällissotaa perheensä kanssa neljä vuotta sitten. Hän kävi Istanbulissa koulua, tarjoili iltaisin ja puhui jo sujuvaa turkkia. Kun hän lähti käymään kaupassa,  poliisi nappasi hänet , ja vuorokautta myöhemmin hänet oli palautettu Syyriaan ilman perhettään. Kymmenen päivää myöhemmin hän pääsi yllättäen palaamaan Turkkiin, ilmeisesti saamansa julkisuuden ansiosta.
 Boko Haram tappoi 23 ihmistä Nigeriassa
 Boko Haram on terrorisoinut Nigeriaa jo vuosikymmenen. Kuvassa naiset jättämässä kotikylänsä järjestön iskun jälkeen vuonna 2016. EPA
 Äärijärjestö Boko Haram  surmasi Nigeriassa 23 ihmistä , kun nämä olivat poistumassa hautajaisista. Järjestö on viime aikoina kiihdyttänyt iskujaan Koillis-Nigeriassa.
 Etelässä helleputken viimeinen päivä – pohjoisessa viilenee jo
 Ilmatieteen laitos
 Itään ja pohjoiseen virtaa tänään selvästi viileämpää ilmaa, ja lämpötilat ovat 15–20 astetta. Etelässä ja lännessä on edelleen kuuma ja lämpötila kohoaa yli +30 asteen. Huomenna sää viilenee koko maassa.
 Lue lisää  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Uusi oppimateriaalilisä helpottaa vähävaraisia opiskelijoita, Turkki käännyttää syyrialaispakolaisia, etelässä vielä tänään hellettä


Summary: Fyysiset vammat ovat pääosin parantuneet, mutta henkinen toipuminen on vaatinut pitkiä terapiajaksoja.

Siitä on nyt kaksi ja puoli vuotta. Tapaninpäivän iltana vuonna 2016  Toni Tamminen  oli töissä portsarina Hyvinkäällä pääkadun varrella. Se jäi kolmikymppisen Tammisen viimeiseksi työpäiväksi ravintolan ovimiehenä.
 – Siinä oli vähän epäselvä tilanne. Mulle tultiin jonosta ilmoittamaan, että on jonkinlainen hässäkkä ja sinne tarvittaisiin järjestyksenvalvojaa selvittämään asiaa.
 Vielä tässä vaiheessa Toni Tamminen ei osannut aavistaa, että tämän työtehtävän seurauksena hän tulisi menettämään työkykynsä.
 – Ei se ensimmäisenä mielessä ollut, että huonosti voisi käydä. Ihan kuten jokaista työtehtävää hoidettaessa lähdin suorittamaan tätäkin hommaa.
 – Työkavereille yläkertaan ilmoitin radion välityksellä, että menen selvittämään jonoon asiaa. Että tulkaa joku katsomaan alaovi, ettei se jää vahtimatta. Menin jonon perälle katsomaan, mikä tilanne on.
 Sitten Tammisen elämä kirjoitettiin uudelleen.
 Fyysiset vammat ovat suurimmaksi osaksi parantuneet peukaloa lukuunottamatta.  Timo Leponiemi / Yle
 Kova potku suoraan päähän
 Oikeuden pöytäkirjojen mukaan ovijonossa ollut mies oli repäissyt toiselta mieheltä kaulakorun ja heittänyt tämän puhelimen kadulle. Sitten sama mies löi miehen avopuolisoa. Sen jälkeen nyrkki iski paikalle saapunutta portsaria Toni Tammista niin, että tämä kaatui katuun ja menetti ainakin osittain tajuntansa.
 Lyöjä tehosti hyökkäystään kovalla potkulla Tammisen päähän.
 – Olin päättänyt, että kiinniotto tulee ja ilmoitin siitä kavereille. Kun otin kiinni takinkauluksessa olleesta tangentista, näin sivusilmällä, että lyönti tuli. Sen jälkeen "peli" oli käytännössä siinä. Tosi hatarat muistikuvat on sen lyönnin jälkeen.
 Tuo lyönti ei suinkaan ollut ensimmäinen lyönti, joka Tammiseen oli ovimiehen työssä kohdistunut.
 – Niitä on niin monta kertaa eri voimakkuuksilla tullut, ettei pysty edes laskemaan. On tullut nyrkistä. On tullut "litsaria". Olen saanut tuopista. Nyt lyönti oli kuitenkin poikkeuksellisen kova ja se tuli vielä aivan "puskista" henkilöltä, jota en ollut ehtinyt edes ottaa puhutteluun.
 Fyysiset vammat paranevat pikkuhiljaa
 Lyönnin ja potkun seurauksena Toni Tamminen sai vakavia vammoja. Myös työkaverit saivat osansa iskuista.
 – Multa meni siinä rytäkässä useita hampaita, peukalon jänteet menivät poikki, erilaisia ruhjeita tuli pitkin kehoa ja haavoja pitkin naamaa. Jälkikäteen iskivät psyykkiset ongelmat. Ne johtivat työkyvyttömyyteen portsarin töissä.
 Tammisen fyysiset vammat ovat suurimmaksi osaksi parantuneet peukalon vammoja lukuunottamatta. Etusormen ja peukalon pihtiote katoaa täysin, kun kädet saavat kylmää. Sen kanssa kylmillä ilmoilla joutuu taistelemaan, sanoo Toni.
 Tamminen sanoo, että portsarin työssä ei voi lähteä siitä oletuksesta, että sinne lähdetään ottamaan selkään ja että turpaan tulee. Tänä päivänäkään hän ei ajattele, että olisi pitänyt jättää menemättä tilanteeseen.
 – Se, minkä takia siellä ovella järjestyksenvalvojan työssä ollaan, on se, että yritetään luoda turvallisuuden tunnetta. Se kuului minun työhöni, se oli minun velvollisuus puuttua siihen asiaan. En olisi osannut olla menemättä siihen. Ajattelin enemmän, että on pakko mennä, kuin että en mene.
 Henkiset vammat jäivät
 Henkisten vammojen osalta Toni Tammisen toipuminen on ollut hitaampaa. Ne ovat vaatineet pitkiä terapiajaksoja. Tapauksesta jäi traumaperäinen stressihäiriö ja vihanhallintaongelma.
 – Tämän vuoksi en pysty entistä työtäni tekemään. Tietyntyyppiset ihmiset saavat jo ulkoisella olemuksellaan minut tietynlaiseen lataustilaan niin, että suunsoittoa ja väkivallan uhkaa en kestä käytännössä yhtään. Saatan olla äkkipikainen ja ympäristölleni jopa vaaraksi.
 – Tilanne aiheuttaa jokapäiväiseen arkeen haasteita, kun joudun miettimään, missä liikun ja mihin kellonaikaan, Tamminen myöntää.
 Hän toteaa aivan suoraan, että yhden lyönnin ja yhden potkun jälkeen hän ei enää ole sama ihminen kuin aiemmin. Nyt hän joutuukin opettelemaan elämää uuden minänsä kanssa. Nykyisin siihen kuuluu myös yöelämän välttäminen.
 Saamaansa henkiseen hoitoon Tamminen on tyytyväinen, vaikka olisikin toivonut sen käynnistyvän nopeammin.
 – Kun jonkin aikaa oli kulunut, asiat alkoivat muotoutua ja sitä kautta sain vähän "kypärää päähän". Ennen sitä arki oli melkoista haastetta. Kun lääkäreissä oli alkanut käydä, hoitavat tahot alkoivat huomata, että mies tarvitsee apua näihin ongelmiin. Sen jälkeen oli helpompaa ja kaikki meni jouhevasti. Siitä olen kiitollinen.
 Pahoinpitelijälle ehdotonta vankeutta
 Toni Tammisen pahoinpitelijä tuomittiin vuodeksi ja neljäksi kuukaudeksi ehdottomaan vankeuteen. Tekijä oli aiemmin tuomittu kolmeen ehdolliseen ja yhteen ehdottomaan vankeusrangaistukseen.
 Vuoden ja kahden kuukauden mittaisen ehdollisen vankeustuomion koeaika oli vielä voimassa Tammisen pahoinpitelyn aikaan. Käräjäoikeus kuitenkin katsoi, että tuomio oli tullut erityyppisestä teosta, eikä sitä pantu täytäntöön.
 Tamminen ei suoraan ota kantaa siihen, oliko tuomio riittävä, mutta toteaa, että jokainen voi kohdallaan miettiä, miten halvalla ihmiselämä voidaan pilata.
 Pahoinpitelyt yleisiä ravintolahumussa
 Tämän vuoden alkupuolella pelkästään Hämeen poliisi kirjasi nelisenkymmentä portsareihin kohdistunutta pahoinpitelyä. Eniten niitä kirjattiin isoissa kaupungeissa Lahdessa ja Hämeenlinnassa.
 Määrä saattaa olla suurempikin, sillä osa teoista on saatettu kirjata järjestystä ylläpitävän henkilön vastustamiseksi.
 Useimmiten järjestyksenvalvojan ja asiakaan väliset rähinät liittyvät asiakkaan paikalta poistamiseen tai pääsyn estämistilanteeseen. Kaikkiaan hämäläisissä ravitsemusliikkeissä tapahtuneita pahoinpitelyjä ilmoitettiin poliisille alkuvuodesta lähes 100.
 Toni Tammisen arki jatkuu hyvinkääläisessä automaalaamossa. Timo Leponiemi / Yle
 Elämä jatkuu automaalarina
 Toni Tamminen ihmettelee, miten jotkut ihmiset eivät ymmärrä lyönnin tai potkun aiheuttamia riskejä.
 – Se on aina vaarallista, kun lyödään, tönäistään tai potkaistaan. Siinä ihan harmittomastakin tilanteesta vastapuoli voi vammautua tosi vakavasti tai jopa menettää henkensä.
 Nyt Tamminen pyrkii menemään päivä kerralla eteenpäin. Portsarin hommiin ei ole enää paluuta. Sen sijaan hän kouluttautuu oppisopimuksella automaalariksi.
 Ilta- ja yötyöt ovat vaihtuneet päivätöiksi kahdeksasta neljään.
 Lue myös:
 Yli puolet sote-alan työntekijöistä raportoi väkivallasta – Ensihoitaja: "Uhkailu on päivittäistä, kiinni käydään joka kuukausi"

Lyönti ja potku tuhosivat Toni Tammisen uran portsarina – nyt eletään päivä kerrallaan uudessa ammatissa


Summary: Baltimoren asukkaista yli 60 prosenttia on afroamerikkalaisia.

Yhdysvaltain presidentti  Donald Trump  on taas saanut niskaansa rasismisyytöksiä. Trump arvosteli viestipalvelu Twitterissä demokraattien afroamerikkalaista kongressiedustajaa  Elijah Cummingsia  ja haukkui tämän kotikaupunkia Baltimorea.
 Trump suuttui Cummingsille, kun tämä kritisoi siirtolaisten oloja etelärajalla.
 – Cummingsin vaalipiiri on iljettävä, rottia ja jyrsijöitä kuhiseva sekasotku. Jos hän viettäisi enemmän aikaa Baltimoressa, ehkä hän pystyisi siistimään tätä hyvin vaarallista ja likaista paikkaa, Trump kirjoitti Twitterissä.
 Presidentti kutsui toisessa tviitissään Cummingsin vaalipiiriä huonoimmin hoidetuksi ja vaarallisimmaksi koko Yhdysvalloissa. Hän myös kehotti tutkimaan Baltimoren rahankäyttöä.
 – Yksikään ihminen ei haluaisi asua siellä, Trump arveli.
 Trump myös uudelleentviittasi muiden käyttäjien jakamia videoita Baltimoresta, joissa näkyy erittäin epäsiistejä ja roskaisia rakennusten pihoja ja sisätiloja.
 Demokraatit arvostelivat Trumpin purkausta
 Muun muassa edustajainhuoneen puhemies  Nancy Pelosi  kutsui Trumpin hyökkäystä rasistiseksi, sillä baltimorelaisista yli 60 prosenttia on afroamerikkalaisia. Baltimoren pormestari  Bernard Young  sanoi presidentin kommentteja loukkaaviksi ja vaarallisiksi.
 Demokraattien presidenttiehdokkuutta tavoitteleva senaattori ja entinen varapresidentti  Joe Biden  vastasi Trumpille Twitterissä luonnehtimalla Elijah Cummingsia yhdeksi hienoimmista ihmisistä, jonka kanssa hän on työskennellyt.
 – On halveksittavaa, että hyökkäät häntä ja baltimorelaisia vastaan tällä tavalla. Jälleen kerran olet osoittanut, että et sovi presidentiksi. Presidentin pitäisi kohottaa kansakuntaa, ei repiä sitä palasiksi, Biden kirjoitti.
 Baltimore on kärsinyt perinteisen teollisuuden rappiosta ja on yksi Yhdysvaltain väkivaltaisimmista kaupungeista.
 Baltimore on yksi Yhdysvaltain väkivaltaisimmista kaupungeista. Kuva huhtikuulta 2015, jolloin Marylandin osavaltion kuvernööri Larry Hogan julisti Baltimoreen hätätilan ja komensi kansalliskaartin kaduille rauhoittamaan riehuntaa. AOP

Trump haukkui demokraattien kongressiedustajaa ja Baltimorea – sai syytöksiä rasismista


Summary: Nykypäivän ilmiöt vaihtuvat nopeasti ja esineiden käyttöikä on lyhyt. Museot tallentavat tavallista arkea ja tärkeää on myös muistitieto.

Alavutelainen  Matti Vuorenmaa  tunnustautuu keräilijäksi. Kirppareilta tarttuu mukaan kaikenlaisia esineitä. Aina hän ei edes tiedä, mitä ne ovat tai mitä niillä tehdään.
 – Sellaiset esineet ovatkin parhaita, joita joutuu arvailemaan, Vuorenmaa sanoo.
 Yksi Vuorenmaan löydöistä on pieni, pullonkorkin kokoinen metalliesine. Sen hän olisi saanut kirpputorilta maksutta mukaansa, jos olisi osannut kertoa myyjälle käyttötarkoituksen. Ei osannut.
 Vuorenmaa tutki ja pyöritteli vekotinta kotona ja selvisi, että kun sen sisällä olevan koneiston vetää ja sen jälkeen painaa kyljessä olevasta nappulasta, kuuluu rääkäisy.
 Sorsanhoukutin, Vuorenmaa päätteli.
 Tämä esine tunnistettiin ensin sorsanhoukuttimeksi. Ylen julkaistua kuvan esineestä, sille löytyi kuitenkin toinen, varsin leikkisä käyttötarkoitus: joy buzzer. Tarmo Nieni / Yle
 Kansalaisopistoon tunnistettavaksi
 Kun Lakeudenportin kansalaisopistossa Alavudella viime talvena järjestettiin Omituiset esineet -opintopiiri , Vuorenmaa vei piiriin tutkittavaksi myös sorsanhoukuttimeksi arvelemansa vekottimen.
 Opintopiirin tavoite oli löytää sinne tuotaville esineille käyttötarkoitus ja tarina. Tai jos ne olivat jo selvillä, jakaa muistitieto samanhenkisten opintopiiriläisten kanssa. Kukin osallistuja toi mielenkiintoisia esineitään toisten tutkittavaksi.
 Matti Vuorenmaan vekotin kiersi kädestä käteen ja lopulta opintopiiriläiset olivat yhtä mieltä hänen kanssaan sen käyttötarkoituksesta.
 Sorsanhoukuttimesta tuli yksi niistä esineistä, joka pääsi kesäksi esille Omituiset esineet -näyttelyyn Taidekeskus Harriin.
 Itsestäänselvä ja arkinen katoaa ensin
 Tutkija  Henni Mäntylä  Seinäjoen museoista kiertää työkseen seinäjokelaisten koteja. Vapaaehtoiset perheet haastatellaan ja heidän kotinsa kuvataan. Tavoite on tallentaa ihan tavallinen arki.
 – Kaikki se tavallinen, arkinen, mikä on meitä lähellä ja meille tuttua sekä itsestäänselvää, katoaa ensimmäisenä, Mäntylä perustelee arjen tallentamista.
 Erilaisia esineitä kertyy museoiden kokoelmiin. Niiden näkeminen oikeassa ympäristössään on kuitenkin ainutlaatuista. Etenkin, kun kodit ovat yksityistä aluetta, johon ei noin vain aina pääsekään.
 – Ihminen ja hänen kotinsa liittyvät yhteen. Esineet ovat osa kokonaisuutta ja niitä on kiva nähdä omassa ympäristössään, Mäntylä sanoo.
 Toiveissa on päästä vapaaehtoisten perheiden kanssa yhteistyössä dokumentoimaan vaikka jääkaapin sisältö tai kauppareissu. Uusia perheitä mukaan tallennustyöhön etsitään koko ajan.
 Omituisten esineiden -opintopiirissä Alavudella etsittiin käyttötarkoitusta ja historiaa monille harvinaisille esineille. Osa tunnistettiin, mutta tunnistamattomiakin esineitä jäi - kuten tämä vekotin! Hanne Leiwo / Yle
 Uhanalainen kertakäyttöesineistö?
 Esineiden ohella museon tavoite on tallentaa ilmiöitä. Esineeseen ja sen käyttöön lilittyvä tarina ja tavat.
 Esimerkki löytyy tavastamme käyttää puhelinta. Kenellä enää on puhelinpöytä, joka kuitenkin vielä muutama vuosikymmen sitten oli kodin vakiokaluste.
 – Ennen ihmisten arkea rytmitti se, että istuttiin puhelinpöydän ääreen soittamaan ja juttelemaan, Henni Mäntylä kuvailee.
 Nykypäivän tavarapaljous on valtava ja ilmiöt vaihtuvat tiuhaan. Myös ajattelutavan ja kulttuurin muutos näkyy esineistössä.
 Esimerkiksi kertakäyttöisistä muovipilleistä ollaan luopumassa ja muovipussit korvaamassa kestokasseilla.
 – Meillä alkaa olla niin ympäristötietoisia nuoria, että kertakäyttöesineistö voi olla pian uhanalaista.
 Vanha hammaslääkärin työkalu vaihtopäineen on esillä näyttelyssä, johon alavutelaiset keräsivät opintopiirissä tunnistettuja esineitä. Tarmo Niemi / Yle
 Mitä tällä voi tehdä?
 Oudolta näyttävän esineen tunnistamisessa materiaali ja valmistustapa ovat ensimmäisiä asioita, joihin kannattaa kiinnittää huomiota.
 Jos on viitteitä siitä, mihin toimeen tai askareeseen esine voisi liittyä, sitä kautta voi löytyä käyttötarkoituskin.
 – Ja vaikka se kuulostaa vähän laimealta, joskus googletetaan, Henni Mäntylä naurahtaa.
 Omituiset esineet -opintopiirissä esineet kiersivät kädestä käteen. Niitä sai näprätä, pyöritellä – mikä hyvältä tuntui.
 Kaikkien esineiden arvoitukset eivät kuitenkaan ratkenneet. Esimerkiksi metallinen, linkkuveitsen tavoin toimiva muutaman sentin pituinen esine jäi piirissä ilman nimeä ja käyttötarkoitusta vaikka sitä miten käänneltiin.
 – En minä tiedä mitä tällä voi tehdä. Ei mielestäni mitään, nauraa opintopiirissä mukana ollut  Mauri Haapanen  pyöritellessään aarretta käsissään.
 Mauri Haapanen, Matti Vuorenmaa ja Erkki Pakkala tutkivat harvinaisia esineitä. Haapasen (vas.) kädessä oleva esine on vielä tunnistamatta. Pakkalan (oik.) suustaladattava pyssy tuotiin Amerikasta vuonna 1912. Sitä kuljettanut laiva kuitenkin haaksirikkoutui Englannin rannikolla ja pyssy löytyi uponneesta Amerikan arkusta joitain kuukausia myöhemmin.  Hanne Leiwo / Yle
 Sittenkin jotain muuta
 Alavutelaisten omituisten esineiden näyttelyssä on esillä vanha hammaslääkärin työkalu, "päivämies", maitovahti ja monta muuta arkista esinettä tarinoineen.
 Esillä on myös opintopiirissä sorsanhoukuttimeksi arveltu vekotin. Tosin se ei ehkä sittenkään ollut sitä, mitä luultiin.
 Ylen julkaistua sosiaalisessa mediassa kuvan "sorsanhoukuttimisesta", lukijat tunnistivat sen kättelyn sähköistäjäksi eli joy buzzeriksi. ( Wikipedia ) Kun lelu on viritetty ja se kädessä kätellään kumppania, tämä saa yllätyksekseen mukavan sähköiskun.
 Ja se tuntematon linkkuveitsen kokoinen metalliesine? Sillekin löytyi käyttötarkoitus.
 – Se on appelsiinin kuorimaveitsi. Meillä on keittiössä sellainen, sanoo kurikkalaislähtöinen  Markku Puska  Espoosta nähtyään kuvan esineestä Ylellä.
 Puska on ostanut veitsensä ehkä parikymmentä vuotta sitten ja se on todettu käytössä oikein mainioksi. Veitsen terä uppoaa sitrushedelmään juuri sen verran, että hedelmäliha säilyy ehjänä.
 Omituisten esineiden näyttelyssä puolestaan suunnitellaan uusien näyttelyluettelojen tekemistä esineiden päivitetyillä käyttötarkoituksilla täydennettynä.
 Käytöstä poistuneista ja unohdetuista esineistä ja ilmiöistä, niiden kaipuusta tai käyttömuistoista voi keskustella sunnuntai-iltaan 28.7.2019 kello 22 asti. Omituisimpia esineitä voi ilmiantaa tai asiasta viestiä myös sähköpostitse hanne.leiwo@yle.fi.

Näyttääkö tutulta? Arjen tavaratulvassa tavallinenkin esine voi unohtua ja sen käyttötarkoitusta joudutaan myöhemmin arvailemaan


Summary: Poliisipäällikkö sai potkut tapauksen vuoksi. Rikoksesta epäillään 65-vuotiasta miestä.

Tuhannet ihmiset osoittivat lauantaina mieltään Romaniassa maan hallitusta vastaan, koska viranomaiset olivat reagoineet liian hitaasti siepatun teinitytön soittamiin hätäpuheluihin.
 15-vuotias  Alexandra Macesanu  soitti torstaiaamuna kolme kertaa hätänumeroon. Hän kertoi joutuneensa autolla liikkuneen miehen sieppaamaksi keskiviikkona patikkamatkalla Caracalin kaupungista kotikyläänsä.
 – Hän tulee, hän tulee, Alexandra huusi ennen puhelun katkeamista uutistoimisto AFP:n mukaan.
 Arviolta kaksituhatta mielenosoittajaa marssi pääkaupunki Bukarestin keskustassa lauantai-iltana. Väkijoukko protestoi tapaa, jolla viranomaiset olivat hoitaneet tapausta. He vaativat hallitusta eroamaan.
 Myöhemmin protestoijat jättivät kukkia ja kynttilöitä sisäministeriön rakennuksen eteen.
 Pienempiä mielenosoituksia järjestettiin eri puolilla Romaniaa.
 Tuhannet ihmiset osoittivat lauantaina 27. heinäkuuta mieltään Romaniassa maan hallitusta vastaan. Robert Ghement / EPA
 Viranomaistoiminta oli hidasta
 Viranomaisilta meni 19 tuntia Alexandran viimeisen hätäpuhelun jälkeen saapua rakennukseen, jossa tytön epäiltiin olevan vankina. Paikalta löytyi ihmisen jäänteitä ja koruja. Vainajan henkilöllisyyttä ei ole toistaiseksi vahvistettu.
 Viranomaiset ottivat kiinni 65-vuotiaan miehen tapaukseen liittyen. Mies on kiistänyt syyllisyytensä.
 Poliisi epäilee, että sama tekijä on saattanut murhata 18-vuotiaan tytön, joka ilmoitettiin kadonneeksi samalla alueella huhtikuussa.
 Sisäministeri  Nicolae Moga  ilmoitti myöhään perjantaina, että hän on erottanut poliisipäällikkö  Ioan Budan  tapauksen vuoksi.
 Pääministeri  Viorica Dancila  kertoi lauantaina, että hän harkitsee kansanäänestyksen järjestämistä siitä, pitäisikö raiskauksista ja murhista tuomittujen rangaistuksia kiristää.

Tuhannet protestoivat siepatun 15-vuotiaan tytön kohtaloa Romaniassa – viranomaisilta kesti 19 tuntia saapua auttamaan, henkirikosta epäillään


Summary: Venäjälle luovutetut Suomenlahden ulkosaaret ovat olleet suljettuina jo vuosikymmeniä.

Riuskat, tottuneet otteet kiskovat kirkkaansinisen viirin lipputangon tappiin saakka. Kotkalainen  Hannu Aatola  katsoo yläviistoon viirin suuntaan ja luo sinne lempeän katseen.
 Salossa liehuu nyt lähes saavuttamattoman Lavansaaren viiri. Siihen kiteytyy Aatolan suvun menneisyys ja iso osa kadonnutta suomalaisuutta.
 Lavansaaren viiri liehuu Hannu Aatolan kodin pihalla lähes puolet vuodesta. Tiina Karppi / Yle
 Vielä ennen toista maailmansotaa Suomenlahden ulkosaaret, kuten Lavansaari, Suursaari, Tytärsaari ja Seiskari, olivat itsenäisiä Suomen kuntia. Jatkosodan rauhanneuvotteluissa Suomi menetti ne Neuvostoliitolle, ja saarten yhteensä kolmisentuhatta asukasta joutuivat muuttamaan pois kodeistaan.
 Ulkosaaret ovat olleet jo vuosikymmeniä ulkopuolisilta suljettuja saaria. Vierailut niille ovat harvinaisia, sillä saarille pääsee vain erityisluvalla. Esimerkiksi Lavansaaressa suomalaisia käynyt arviolta vain muutamia kymmeniä alueluovutusten jälkeen.
 Suomenlahden ulkosaaret kuuluivat ennen Suomelle, mutta nykyään Venäjälle. Harri Vähäkangas / Yle
 Viime viikolla kotkalainen retkikunta pääsi kuitenkin rantautumaan saareen purjehtija  Veijo Parviaisen  johdolla. Kovan tuulen vuoksi seurue joutui rantautumaan saaren eteläpuolelle pohjoispuolen sijaan.
 – Lavansaari on sen verran suuri saari, että siellä pitäisi olla viikko, jotta saaren pystyisi tutkimaan rauhassa. Me näimme kuitenkin kiinnostavan kulman saaresta, johon kuului sisäjärvi, laguuni, hiekkarantoja sekä metsää. Rakennuksia siellä ei ollut, pelkkää aitoa luontoa, Parviainen kuvailee.
 Lavansaaressa ei ole enää juurikaan rakennuksia jäljellä.  Jouni Kelkka
 Vaikka saarten luovutuksesta silloiselle Neuvostoliitolle on kulunut jo melkein 80 vuotta, on kaipuu saarille suuri.
 Romua ja hiekkarantoja
 Kotonaan Kotkassa Hannu Aatola katsoo totisena vanhaa ilmakuvaa Lavansaaresta. Mustavalkoisessa kuvassa näkyy tiheään rakennettu kylä.
 – Nythän siellä näyttää täysin erilaiselta.
 Aatola on vieraillut isoisänsä ja isänsä kotikonnuilla Lavansaaressa kahdesti, vuosina 1992 ja 2005.
 – Päällimmäisenä mieleeni on jäänyt, että kaikki sieltä oli hävitetty tai jätetty heitteille. Ranta oli täynnä laivojen romua, tienvarsilla oli muuta roinaa, hän huokaisee.
 Hannu Aatolan isä asui Lavansaaren Lounatkylässä. Tiina Karppi / Yle
 Sitten miehen huulille kohoaa hymy.
 – Hieno paikka se kuitenkin oli upeine hiekkarantoineen. Meillä oli mukanamme piirretty kyläkartta, jonka avulla etsimme vanhoja kivijalkoja saarelta. Isäni oli 17-vuotias lähtiessään sieltä, ja hän muisti paikat yhä hyvin.
 Kun Hannu Aatola oli lapsi, Kotkan Mussalossa isovanhempien kanssa jaetussa talossa juteltiin saaresta tuttujen kanssa ja tehtiin lavansaarelaisia perinneruokia. Samaa perua oli myös miehen lapsuudenherkku hylly.
 – Hyllyä varten survoimme mustikoita ja laitoimme sekaan vähän vettä ja sokeria. Sitten pilkoimme ruisleivän paloja sekaan. Se oli hyvää, Aatola virnistää.
 Hannu Aatolalla on hallussaan muutamia kuvia Lavansaaresta, kuten saaren kirkosta ja isänsä kotitalosta. Tiina Karppi / Yle
 Idyllinen saari
 22-vuotiaan  Säde Rinteen  isoäiti  Vuokko Strömberg , omaa sukuaan Suursoho, syntyi Lavansaaressa vuonna 1934. Hän joutui evakkoon mantereelle alle kymmenvuotiaana, jäi asumaan Haminaan ja meni myöhemmin naimisiin. Sitten syntyi Säde Rinteen äiti, jonka tie puolestaan vei Helsinkiin.
 Ollessaan vielä pieni tyttö Säde Rinne muistaa kuunnelleensa ihastellen isoäitinsä kertomuksia elämästä Lavansaaressa.
 – Kaikki mitä hän on saaresta kertonut, on kuulostanut todella idylliseltä – hiekkarannat, karja- ja laidunmaat, luonnossa kirmailu ja uiminen. Kontrasti hänen kertomansa ja tämän hetkisen tilanteen välillä on hurja, Rinne sanoo.
 Lapsia uimassa Lavansaaren rannassa. Kymenlaakson museo
 Säde Rinne alkoi kiinnostua sukujuuriensa tutkimisesta tarkemmin vasta viime vuosina.
 – Nyt aikuisena olen alkanut ymmärtämään paremmin paikkaani laajemmassa jatkumossa. Itse elän näennäisesti helppoa opiskelijan elämää Helsingissä ja on hurjaa ajatella, miten isoäitini – henkilö, jonka muistan aurinkoisena ja ihanana – on ollut sotalapsi, menettänyt isänsä nuorena ja joutunut pakenemaan kotikylästään. Siitä ei ole edes kovin kauaa aikaa.
 Rantaviivaa kuvattuna Lavansaaren eteläpuolelta heinäkuussa 2019. Jouni Kelkka
 Vanhoja ja uusia perinteitä
 Tämän vuoden juhannuksen aikoihin Säde Rinne löysi Facebookista Lavansaari-ryhmän. Hän julkaisi sinne kuvan, jossa hän ja hänen siskonsa seisovat niityllä Lavansaaren kansallispuvut yllään.
 Puvut ovat isoäiti Vuokko Strömbergin käsialaa.
 – Hän teki puvut meille jo monta vuotta sitten, mutta emme juuri koskaan käyttäneet niitä, Rinne muistelee.
 Viime keväänä Säde Rinne vieraili ystävänsä kanssa Norjassa samaan aikaan, kun siellä juhlittiin kansallispäivää.
 – Kaikki olivat pukeutuneet kansallispukuihin, mikä oli mielestäni todella hienoa. Aloin miettiä, että miksi me emme koskaan käytä omiamme, vaikka meillä ne kuitenkin on. Päätimme siskoni kanssa pukea ne päällemme tänä juhannuksena. Ehkä tästä alkaa uusi perinne.
 Säde Rinne (oik.) on viime vuosina kiinnostunut tutkimaan lavansaarelaisia sukujuuriaan.
 Lavansaaren kansallispuvussa Säde Rinnettä viehättää sen käytännöllisyys.
 – Pukuun kuuluu villakangashame ja paita eli ylinen, jossa on helppo liikkua. Puku on hengittävä ja juhlava, muttei liian pramea.
 Lavansaari-ryhmässä kuva sai osakseen ihailua.
 – Sain viestejä täysin tuntemattomilta, jotka jakavat saman historian. Ajattelin, että vau – minähän kuulun yhteisöön, jonka olemassaolosta en oikeastaan edes tiennyt! Kuvaa kommentoivat henkilöt kertoivat myös tunteneensa Vuokon ja jakoivat muistoja hänestä, mikä lämmitti sydäntäni.
 Kuten Hannu Aatolankin, toinen Säde Rinteen elämään heijastunut lavansaarelainen perinne liittyy herkkuihin.
 – Leivoimme isoäidin ja serkkujen kanssa lavansaarelaisia, jotka ovat ikään kuin pieniä keksejä – periaatteessa pelkkää taikinaa ja rusinoita! Niiden leipominen yhdessä oli selkeä perinne.
 Lavansaaren rantaa heinäkuussa 2019. Jouni Kelkka
 Tarinoille tapahtumapaikka
 Lapsena Säde Rinne tapasi hypistellä sormissaan Lavansaaren hiekkaa. Isoäiti oli nimittäin tuonut sitä saaressa vierailtuaan kotiin, ja kaatanut laakeaan astiaan.
 – Hiekka oli niin silkkistä ja pehmeää, Säde Rinne muistelee.
 Hän toivoo, että pääsisi vielä joskus nauttimaan Lavansaaren rannoista paikan päällä.
 – Olisi hienoa saada mielikuvat ja tarinat sijoitettua oikeaan ympäristöön ja nähdä, millä rannoilla isoäiti leikki, mihin hänen isänsä kuoli ja missä heidän kotitalonsa rauniot sijaitsevat.
 Hän haaveilee voivansa tehdä retken yhdessä perheensä kanssa.
 – Se olisi varmasti voimakas ja tunteellinen kokemus. Voisimme seistä raunioiden luona, arvostaen niitä tapahtumaketjuja ja henkilöitä jotka ovat kaikki vaikuttaneet siihen, että me voimme olla tässä tällä hetkellä.
 Kun Säde Rinteen isoäiti Vuokko Strömberg kuoli, Lavansaaren hiekkaa ripoteltiin myös hautaan.
 – Hiekalla oli hänelle symbolinen merkitys – oli kuin saari olisi aina ollut mukana. Toivon, että pääsisin vielä itse saareen ja voisin kokea sen hiekan siellä, en vain purkissa.
 Lavansaarelaiset nuoret hiekkakummuilla. Kymenlaakson museo
 Kukoistuksesta katastrofiin
 Asutusta Lavansaaressa on ollut jo 1200-luvulla. Kultakautta siellä elettiin aina 1800-luvun lopulta ensimmäiseen maailmansotaan saakka, noin 50 vuoden ajan.
 – Lavansaaresta tuli viime vuosisadan alkupuoliskolla Suomen johtava purjelaivapitäjä Koiviston ohella. Lavansaaresta merkittävän teki ennen muuta voimakkaasti kasvava Pietari, jonne kuljetettiin meriteitse muun muassa kiveä Suomesta, kertoo historioitsija ja Lavansaaren menneisyydestä kirjoja kirjoittanut  Heikki Piispa .
 Kukoistuskautena Lavansaaressa asui noin 1 300 asukkaan suomenkielinen väestö.
 – Arki oli työntäyteistä kaikin tavoin. Pääelinkeinoina olivat merenkulku sekä kalastus.
 Lavansaaren kalaranta 1930-luvulla. Kymenlaakson museo
 Venäjän vallankumous vuonna 1917 ja sitä seuranneet keisarikunnan romahtaminen ja Pietarin sulkeutuminen olivat katastrofaalisia Lavansaarelle. Niiden myötä Lavansaaren elinkeino törmäsi seinään, sillä paikalliset olivat saaneet merkittävän osan tuloistaan käymällä kauppaa pietarilaisten kanssa.
 Vuosina 1913–1914 Lavansaaren kauppalaivasto oli ollut suurimmillaan, mutta sotatoimien myötä laivat joutuivat seisomaan satamissa, ja kauppa pysähtyi. Noin 80 aluksen laivasto jouduttiin myymään muutamassa vuodessa.
 – Äkkijyrkkää romahdusta voimisti Tarton rauhassa vuonna 1920 menetetyt kalavedet. Saarelaiset olivat totisen paikan edessä, Heikki Piispa toteaa.
 Suomi luovutti Lavansaaren Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa vuonna 1940. Ennen tätä saari oli ollut täysin asuttu, mutta talvisodan tehdessä tuloaan täysin suojattomat ulkosaaret tyhjennettiin. Tuolloin Lavansaaressa asui reilut 1 000 asukasta.
 – Lavansaaren evakuointi alkoi 10. lokakuuta 1939. Osa jäi keräilemään tavaroitaan, mutta valtaosa asukkaista vietiin heti pois. Luottamus oli, että kyllä saarelle vielä takaisin palattaisiin. Lähtö oli kuitenkin lopullinen, Piispa sanoo.
 Evakuoidut lavansaarelaiset Kotkan Kalarannassa talvisodan alla vuonna 1939. Kymenlaakson museo
 Ulkosaaret eivät unohdu
 Kukoistuksensa aikana Suomenlahden ulkosaaret olivat ainutlaatuisia.
 – Kylät olivat suuria ryhmäkyliä, jollaisia Suomesta ei enää löydy. Saarilla ei ollut haja-asutusta, vaan esimerkiksi Lavansaaressa koko asutus oli keskittynyt sataman tuntumaan. Talot olivat matalia puutaloja, ja kaupungissa oli suuri kirkko. Nämä suuret kylät purettiin todennäköisesti jo sodan aikana, historioitsija Heikki Piispa kertoo.
 Lavansaaren kylämaisemaa. Kymenlaakson museo
 Vaikka Suomenlahden ulkosaaret ovat nyt käytännössä autioita, monen ikävä niille on yhä kova.
 – Saarelaisuus on ollut mukana luomassa nuoremmankin polven identiteettiä, ja tämän lisäksi myös saaren salaperäisyys kiinnostaa. Ulkosaaret ovat olleet suljettuina niin pitkään, että moni tuntuu unohtaneen niiden olemassaolon. Saarelaiset itse eivät kuitenkaan ole, historioitsija Heikki Piispa sanoo.
 Vaikka ulkosaarien avaamisesta matkailulle on keskusteltu, varmuutta siitä tuleeko näin tapahtumaan ei ole.
 – On ikävää, ettei saarille pääse. Jos niille voisi mennä vapaasti, isäni olisi varmasti käynyt Lavansaaressa joka viikko. Uskon kuitenkin, että niille vielä päästään. Aina pitää uskoa, lavansaarelaissukuinen Hannu Aatola sanoo.

Pieni tyttö kuunteli haltioituneena isoäitinsä tarinaa Lavansaaresta – samalla hän tajusi, ettei ehkä koskaan pääse sitä näkemään


Summary: Lapset katsovat entistä enemmän lähelle, mikä vaatii silmiltä aktiivista lihastyötä.

Tutkimusten mukaan ulkona oleminen saattaa suojata lapsia likinäköisyydeltä. Maaseudulla asuvat lapset ulkoilevat kaupunkilaislapsia enemmän, ja heillä esiintyy vähemmän likinäköisyyttä.
 Syynä parempaan näköön ovat mahdollisesti juuri ulkoilun suojaavat vaikutukset, kertoo silmäsairaala- ja optiikkaketju Silmäaseman silmätautien erikoislääkäri  Roope Sihvola .
 – Ulkoillessa katsellaan enimmäkseen kauas, jolloin silmät rentoutuvat, Sihvola sanoo.
 Asiasta kertovilla tutkimuksilla Sihvola viittaa meta-analyysiin, jossa on arvioitu kymmeniä tieteellisiä artikkeleita.
 Lasten likinäköisyys on lisääntynyt
 Optiikkaketju Specsaversin tuotejohtajan  Tanja Korteniemen  mukaan lasten likinäköisyys on lisääntynyt. Vielä kaksikymmentä vuotta sitten murrosikä oli lasten näön heikkenemisen kannalta kriittisin vaihe, mutta tänä päivänä likinäköisyyttä todetaan Korteniemen mukaan yhä useammin jopa alle 10-vuotiailla lapsilla.
 – Lapset katsovat entistä enemmän lähelle, mikä vaatii silmiltä aktiivista lihastyötä, rasittaa silmiä ja voi aikaistaa näön muutoksia. Olisikin äärimmäisen tärkeää, että lapset pitäisivät lähikatselusta riittävästi taukoja.
 Korteniemi sanoo, että kirjojen tai lehtien lukeminen ei kuitenkaan ole silmille vahingollista – siinä katseen suunta vaihtelee aivan eri tavalla kuin esimerkiksi mobiililaitteiden katselussa, joka on intensiivisempää ja jossa samalle etäisyydelle tuijotetaan pitkiä aikoja kerrallaan.
 Erikoislääkäri Sihvolan mukaan mobiililaitteiden yhteyttä näön heikentymiseen ei ole osoitettu yhdessäkään tutkimuksessa ja vain lähelle katsomisen vaikutukset lasten näköön pitävät todistetusti paikkaansa.
 - Mobiililaitteiden erityisestä haitallisuudesta ei ole näyttöä, mutta loogista olisi, että niiden vaikutuksesta likinäköisyys saattaa lisääntyä, koska laitteet houkuttavat lapsia pidempiin lähikatselusessioihin ja pois ulkoilmasta, hän lisää.
 Todennäköisimmin likinäköisyyttä tulee sellaisille lapsille, joiden vanhemmilla on voimakkaat miinuslasit, sillä likinäköisyys on vahvasti periytyvää.
 Likinäköisyys on lapsilla selvästi yleisempää kuin kaukonäköisyys. Jari Kovalainen / Yle
 Likinäköisyys yleisempää kuin kaukonäköisyys
 Likinäköisyyden kehittyminen alkaa tyypillisesti kolmeentoista ikävuoteen mennessä. Tämä liittyy siihen, että muun kasvun myötä myös silmä kasvaa. Likinäköisyyttä muodostuu, jos silmä pääsee kasvamaan liian pitkäksi.
 – Tästä syystä juuri lasten silmät ovat herkempiä esimerkiksi jatkuvan lähelle katsomisen vaikutuksille eivätkä vaikutukset ole samoja aikuisilla, Sihvola kertoo.
 Sihvolan mukaan likinäköisyys kehittyy varhaisaikuisuuteen asti. Jos likinäköisyyttä todetaan vasta kahdenkymmenen ikävuoden tienoilla tai myöhemmin, kyse on yleensä siitä, että likinäköisyyttä on alkanut muodostua lapsena, mutta ongelma tulee ilmi vasta myöhemmin. Osa lievästi likinäköisistä pärjää likitaitteisuuden kanssa pitkään melko hyvin esimerkiksi siristelemällä.
 Likinäköisyys on lapsilla selvästi yleisempää kuin kaukonäköisyys eli se, ettei lapsi näkisi lähelle. Kaukonäköisyys voi oireilla esimerkiksi päänsärkynä, silmien rasittumisena, rivien hyppimisenä tai näön sumenemisena.
 – Pieni lapsi ei välttämättä oireile mitenkään, ja jopa hyvin heikosti näkevä lapsi saattaa liikkua ja leikkiä kuten muutkin ikäisensä, sanoo Sihvola.
 Lapsen likinäköisyyden vanhemmat voivat tuotejohtaja Korteniemen mukaan tunnistaa esimerkiksi siitä, että lapsi hakeutuu lähemmäs televisiota tai muuta katselukohdetta.
 Myös silmien hierominen, siristely, vetisyys tai punoitus voivat kertoa näön ongelmista. Joillekin lapsille tulee pään asentovirheitä - lapsi saattaa esimerkiksi kallistaa päätään pyrkiessään näkemään paremmin.
 Merkittävä näön heikentyminen yleensä huomataan
 Suurin osa lapsista ei osaa itse tunnistaa heikentynyttä näköään tai kertoa siitä. Suomessa kouluikäisten lasten näköä tutkitaan kuitenkin yleensä systemaattisesti kouluterveydenhoitajan vastaanotolla. Tämän takia lapsen näkö harvoin pääsee heikkenemään todella merkittävästi ilman, että sitä huomataan, Sihvola kertoo.
 Esimerkiksi opettajan rooli on Sihvolan mukaan merkittävä.
 – Jos lapsi, joka on aikaisemmin pysynyt hyvin mukana, ei enää pysykään tai haluaa etupenkkiin, viesti kulkee nopeasti terveydenhoitajalle.
 Korteniemen mukaan keskittymisvaikeuksia ei aina osata yhdistää näön ongelmiin ja näön ongelma voidaan joskus tulkita virheellisesti myös lukihäiriöksi.
 Ennen kouluikää lasten näköä seurataan säännöllisesti neuvolassa. Sihvolan mukaan yleensä likinäköisyys ei kuitenkaan ala ennen kouluikää.

Ulkoilu saattaa suojata lapsia likinäköisyydeltä – pihalla katsotaan kauas, sisällä lähelle


Summary: Kuutin ennuste ei ollut lupaava, mutta nyt sen tila on vakaa.

Etelä-Savosta löydetty sairas saimaannorpan kuutti voi tällä hetkellä hyvin, kerrotaan Korkeasaaren villieläinsairaalasta.
 Kuutti löydettiin keskiviikkona  Puumalasta ja kuljetettiin Korkeasaareen torstaina, jolloin sen ennuste ei ollut lupaava.
 Villieläinsairaalan eläintenhoitaja  Laura Pulli  kertoo STT:lle, että kuutin tila on nyt vakaa, vaikkei "ihan skarppi vielä".
 – Kuutti on päässyt allashuoneeseen, missä on iso allas. Siellä se polskii ihan norpan tavoin, Pulli kertoo.
 Löydettäessä kuutti oli niin huonossa kunnossa, ettei ruokakaan maistunut.

 Pullin mukaan eläinpoikasen ennuste on tällä hetkellä hyvä.
 – Nyt näyttää kohtuullisen positiiviselta, mutta mennään päivä kerrallaan. Ikinä ei voi kuitenkaan sanoa, mihin suuntaan vointi menee, kun eläimelle on niin stressaava tilanne olla ihmisen hoidossa. Varsinkin suoraan luonnosta tulleet villieläimet eivät ole tottuneet ihmisiin, joten niiden kanssa aina toivotaan parasta.
 Kuuttia on hoidettu antibiooteilla, nesteytyksellä ja nesteruokinnalla. Pullin mukaan kuutin vointi koheni eilen, jolloin se siirrettiin isoon altaaseen. Siihen asti kuutti eleli pienessä kahluualtaassa, missä sitä oli helpompi käsitellä.
 Korkeasaaressa ja Metsähallituksessa on arvioitu olevan mahdollista, että norppa olisi jäänyt kalaverkkoihin kiinni, sillä sen kyljessä oli haavoja.
 Pullin mukaan saimaannorppakuuttien hoitaminen Korkeasaaressa on erittäin poikkeuksellista. Villieläinsairaalasta muistetaan kahdeksan viime vuoden ajalta kaksi tapausta, jolloin kuutteja olisi tuotu Saimaalta. Molemmat poikaset kuitenkin kuolivat ennen hoitoon pääsyä.
 Vielä nimeämättömän norppakuutin tulevaisuus on kysymysmerkki, jos se toipuu koettelemuksistaan täysin. Saimaaseen palaaminen ei ole sataprosenttisen varmaa.

Puumalasta löydetty saimaannorppakuutti on toipunut hyvin Korkeasaaren villieläinsairaalassa – "Siellä se polskii ihan norpan tavoin"


Summary: Pääministeri Viktor Orbán hyökkäsi rajusti Suomea vastaan puhuessaan lauantaina Transilvanian unkarilaisalueella.

BAILE TUSNAD  Osa festivaalivieraista vasta könyää nukkumaan edellisillan jäljiltä, kun vastaan alkaa lipua miehiä fanipaidoissa. Aamun ensimmäinen keikka Tusványos-festivaaleilla on alkamassa.
 Juhlapaikka on Romanian Transilvaniassa, mutta päätähti tulee ulkomailta.
 Paidat paljastavat, kuka hän on.
 Euroopan pelastaja. Orbán tekee Euroopasta taas mahtavan.  Orbánin kuva omegamerkin sisällä. Vuosiluku 2030 osoittaa vuoteen, johon asti Unkarin pääministeri  Viktor Orbán  haluaa pysyä vallassa. Ainakin.
 Pääministeri Viktor Orbánin kuvat koristivat hänen kannattajiensa paitoja. Orbán haluaa pysyä vallassa vuoteen 2030 asti.  Bálint Bárdi
 Unkarin oikeusministeri Judit Varga  etsii paikkaansa eturivistä hetki ennen Orbánin odotettua puhetta. Perhe on mukana. Tusványos on paitsi poliittinen kokoontuminen myös nuoria ja perheitä kokoava festivaali.
 Varga on nyt Suomelle kiinnostava henkilö. Hän kertonut Unkarin vastustavan sitä, että EU:n tukirahojen saaminen sidottaisiin oikeusvaltioperiaatteen noudattamiseen. Ja juuri sitä Suomi haluaa. Suomen puheenjohtajuuskauden yksi päätavoitteista on edistää sitä, että EU:n perusarvojen rikkominen maksaisi tukirahoja.
 Erilaiset EU-linjaukset ovat nyt nostaneet Suomen otsikoihin Unkarissa. Hallitusta lähellä oleva  Origo-verkkolehti  ihmetteli sitä, miksi Unkarin oikeusvaltio on nostettu tikun nokkaan. Lehden mukaan itse asiassa Suomen oikeusjärjestelmää pitäisi ihmetellä.
 Samaa jatkoi myöhemmin Unkarin hallituksen valtiosihteeri  Zoltán Kovács   blogissaan . Kovács kyseenalaisti myös Suomen median moniäänisyyden.
 Oikeusministeri Judit Varga kiistää, että Suomen arvostelu Unkarin mediassa olisi hallituksen masinoimaa.  Bálint Bárdi
 Oikeusministeri Varga sanoo tuntevansa myötätuntoa Suomea kohtaan.
 – Tiedän hyvin, miltä tuntuu, kun lehdet arvostelevat jatkuvasti. Siksi muutin pois Brysselistä, pitkän EU-uran tehnyt tuore ministeri kertoo.
 Origo on hallitusta lähellä oleva lehti ja Kovács hallituksen valtiosihteeri. Onko Suomen vastainen mediakampanja hallituksen masinoima?
 – Ei ollenkaan, Varga sanoo festivaalilavan edustalla.
 Päätähden puhe on alkamassa.
 Kesällä 1989  rautaesirippu natisi sijoiltaan. Itäisen Keski-Euroopan maat olivat irtautumassa sosialismista ja Neuvostoliiton ikeestä.
 Samana kesänä joukko nuoria unkarilaispoliitikkoja kokoontui Romanian Baile Tusnadiin kesäyliopistoon puhumaan politiikkaa ja rakentamaan uutta valtiota sosialismin raunioille.
 Mukana oli kommunismia kaatamassa ollut nuori liberaalipoliitikko Viktor Orbán.
 Nyt Orbán on ravistanut liberaalit ideat harteiltaan ja ilmoittanut Unkarin ottaneen suunnan kohti illiberaalia demokratiaa Turkin, Venäjän ja Kiinan mallin mukaisesti. Tämän hän julisti, missä muuallakaan, Baile Tusnadin kesäfestivaaleilla vuonna 2014.
 Illiberaalin demokratian käsite on hämyinen, mutta Orbánin ideologiassa siihen liittyy vahvasti ajatus kristillisestä Euroopasta. Hän sanoo maahanmuuton ja liberaalin politiikan vaarantavan kristittyjen vapauden.
 Pääministeri Viktor Orbán arvosteli lauantain puheessaan kovasanaisesti Suomea.  Bálint Bárdi
 Kolmekymmentä vuotta myöhemmin kokoontuminen on vakiintunut tarkkaan seuratuksi poliittiseksi festivaaliksi. Viktor Orbán on Unkarin pääministeri, mutta saapuu yhä vuosittain puhumaan Unkarin naapurimaan Romanian unkarilaisalueelle.
 Orbánin kaudella ulkounkarilaisille on myönnetty Unkarin kansalaisuuksia. Viime vuonna miljoonan ulkounkarilaisen raja meni rikki. Sillä määrällä äänestäjiä on merkitystä.
 Tänä vuonna  uutispommi – ainakin Suomen näkökulmasta – tulee noin 20 minuutin kohdalla pitkää puhetta. Orbán  alkaa puhua siitä , miten Unkarin pitää hallita hermonsa seuraavan puolen vuoden aikana.
 Syynä on Suomen EU-puheenjohtajuus. Ja keskustelu Unkarin oikeusvaltion tilasta. Unkarin mukaan on naurettavaa, että Suomi arvostelee Unkaria oikeusvaltion rapauttamisesta.
 – Naiset ja herrat, Suomi on maa, jossa ei ole perustuslakituomioistuinta. Parlamentin valiokunta valvoo perustuslaillisuutta.
 – Toinen kuvaava esimerkki: Suomen Akatemia toimii oikeusministeriön alaisuudessa.
 – Kuvitelkaa Suomen oikeusvaltion tilaa, kun presidentti nimittää tuomarit.
 Orbánin mukaan Unkarin edustajien pitää hillitä itsensä, etteivät he naura, kun Suomi nostaa esiin Unkarin oikeusvaltion ongelmat. Viesti on lähes identtinen Origon kirjoitusten ja valtiosihteerin blogin kanssa.
 Orbán ei vääristele Suomen oikeusjärjestelmää puheessaan. Hän vain jättää kontekstin pois. Mutta Unkarissa nimenomaan sillä on väliä, mitä instituutioita on olemassa. Syy on historiassa.
 Ihmiset odottivat Orbánin puheen alkamista Tusványos-festivaalilla.  Bálint Bárdi
 Yhdysvaltalaisen  demokratiajärjestö Freedom Housen tutkimusjohtaja  Zselyke Csaky  katsoo Orbánin puhetta festivaalialueen hiekkakentällä. Hän on täältä Transilvaniasta kotoisin oleva unkarilainen, joka johtaa nyt Freedom Housen Euroopan ja Euraasian tutkimusta Budapestista käsin.
 Csakyn mukaan Unkarille oli hyvin tärkeää sosialismin kaatumisen jälkeen rakentaa kaikki instituutiot, jotka saivat sen näyttämään länsimaiselta demokratialta. Perustuslakituomioistuimen puuttuminen Suomessa voi sen vuoksi kuulostaa unkarilaisista oudolta.
 – Sosialismin kaaduttua huomio oli laissa ja instituutioissa. Mutta ongelma on se, että instituutioista tuli tyhjiä, eivätkä toimineet alkuperäisen idean mukaisesti, Csaky sanoo.
 Paperilla Unkarin demokratia näyttää oikein mallikelpoiselta. Lait ja instituutiot ovat olemassa. Mutta mikä heikentää demokratiaa, on se, että ne on valjastettu palvelemaan Orbánin valtapuolue Fidesziä.
 Instituutioihin on istutettu lojalisteja, jotka ovat riippuvaisia hallinnosta. Järjestelmä on keskusjohtoinen. Csaky mukaan Unkarin demokratian tilaa on vaikea kuvailla. Se on hybridi.
 – Ei täysin demokraattinen, mutta pitää kulisseja yllä, tutkimusjohtaja Csaky sanoo.
 Freedom Housen demokratiamittauksessa Suomi saa  täydet sata pistettä  ja  Unkari 70 pistettä.  Mittauksen mukaan Unkari on enää osittain vapaa.
 Eturivi oli varattu Orbánin puheen ajaksi poliittiselle eliitille.  Bálint Bárdi
 Csakyn mukaan erityisesti Unkarin lehdistönvapaus on suuri huolenaihe. Kyse ei ole siitä, etteivätkö toimittajat saisi toimia vapaasti ilman pelkoa väkivallasta tai uhkailusta.
 Ongelma on hallitusmyönteisen propagandan määrä. Valtaosa mediasta on hallituksen ohjauksessa.
 Riippumaton uutisointi hukkuu tämän alle.
 Onko siis mahdollista, että hallitus on voinut käskeä Origoa aloittamaan Suomea mollaavan juttusarjan?
 – Hallitus voi tarvittaessa saada oman agendansa mediaan hyvin nopeasti ja tehokkaasti, Csaky vastaa kysymykseen kiertäen.
 Unkarin hallitus  nostaa mielellään viholliskuvia poliittiseen puheeseen. Maahanmuutto uhkaa Eurooppaa. Bryssel uhkaa Unkarin itsenäisyyttä.
 Lauantain puheessaan Orbán sanoi Unkarin onnistuneen pitämään ”ideologiset sissit” poissa EU:n johtopaikoilta.
 Unkari oli kärkiehdokkaina olleiden  Manfred Weberin  ja  Frans Timmermansin  valintaa vastaan, kun heitä pohdittiin EU-komission puheenjohtajaksi. Unkari sen sijaan tuki komission puheenjohtajaksi lopulta noussutta  Ursula von der Leyenia .
 Arvokonservatiivi Orbán iloitsikin lauantaina puheessaan, että komissiota johtaa nyt "seitsemän lapsen äiti".
 Viktor Orbánin kannattajat pitävät Unkarin pääministeriä Euroopan puolustajana. Bálint Bárdi
 Väistyvä komission puheenjohtaja  Jean-Claude Juncker  on ollut punainen vaate Unkarille ja Bryssel-vastaisten katukylttikampanjoiden kasvo. Unkarin hallitus ei juuri arvostele EU:ta sinänsä, koska unkarilaiset ovat verrattain EU-myönteisiä.
 Viholliskuvia ovat olleet Brysselin byrokraatit, Juncker tai Timmermans. Nyt tähän rooliin on istutettu EU:n puheenjohtajamaa Suomi.
 Osalle kansasta viesti näyttää menneen perille. Suomalaistoimittaja saa kuulla ohikulkijalta huutelua siitä, miten Orbán vielä näyttää Suomelle.
 Mutta osalle kritiikki näyttäytyy vain hyvänä Suomen kannalta. Hampurilaisia tilanneet vasta yliopistosta valmistuneet parikymppiset naiset sanovat Orbánin puhuneen Suomesta, koska hän halusi verrata Unkaria johonkin kehittyneeseen maahan.
 Aurinko paahtoi poliitisella Tusványos-festivaalilla Transilvanian unkarilaisalueella Romaniassa.  Bálint Bárdi
 Unkarin näkemyksen  mukaan sillä ei ole mitään ongelmia oikeusvaltion tai lehdistönvapauden kanssa. Kritiikki on Unkarin virallisen kannan mukaan poliittista mustamaalausta. Liberaalien hyökkäystä kristillistä ja illiberaalia Unkaria vastaan.
 Csakyn mukaan on totta, että ongelmia on myös muissa EU-maissa. Nyt puhutaan Unkarista ja Puolasta, mutta entä Romania ja Bulgaria.
 Freedom Housen  raportin  mukaan EU-jäsenyyttä tavoitteleva Serbia on seuraamassa Unkarin jalanjälkiä lehdistön vapauden rajoittamisessa.
 Tavoite sitoa tukirahat EU:n perusarvojen noudattamiseen onkin selvä viesti myös niille maille, jotka vasta pyrkivät unionin jäseniksi.
 Orbánia lähellä  oleva poliittinen analyytikko  Ágoston Mráz  pystyttää päivänvarjoa puupenkkien ylle. Orbánin puhe on aamupäivällä, mutta aurinko paahtaa jo yleisön otsille hikipisaroita.
 Nézopont-instituutissa toimiva Mráz sanoo Unkarin hallituksen hyökänneen Suomea vastaan, koska Unkari koki Suomen hyökänneen ensin.
 – Unkari toivoi uutta alkua uuden EU-parlamentin myötä. Tuntuu hyökkäykseltä, kun Suomi nosti esiin oikeusvaltiokehityksen ja alkoi puhua 7. artiklan eteenpäin viemisestä.
 Orbánia lähellä olevan poliittisen analyytikon Ágoston Mrázin mukaan Unkarin johto arvostelee Suomea, koska Suomi aloitti arvostelun ensin.  Bálint Bárdi
 Oikeusministeri Judit Varga sanoo Ylelle, ettei mitään yhteistä eurooppalaista näkemystä edes siitä, mitä oikeusvaltio tarkoittaa. Siksi tukirahoja ei voi sitoa oikeusvaltioperiaatteen noudattamiseen.
 Hän toivoo, ettei tämänhetkinen tilanne aiheuta ongelmia Suomen ja Unkarin suhteelle.
 – Loppupeleissä olemme kaikki ihmisiä. Maillamme on nyt eri näkemykset. Suomen ja Unkarin suhde on muuten erinomainen, Varga sanoo ja kertoo olevansa tiiviissä yhteydessä Unkarin Helsingin-suurlähettilääseen ja suomalaiskollegoihin.
 Varga on itsekin jo ehtinyt Suomeen vierailulle, vaikka EU-puheenjohtajuus on vasta kuukauden vanha.
 On olemassa  toinenkin syy, miksi Unkaria ahdistaa ajatus oikeusvaltion ja rahanjaon sitomisesta yhteen. Unkari on yksi suurimmista EU:n tukirahojen saajista, ja tuet ovat tärkeä perusta Orbánin hallinnon menestykselle.
 Noin kymmenen tunnin ajomatka Budapestista rajan yli Transilvanian Baile Tusnadiin on silotettu EU-rahalla. Iso osa tuesta valuu teihin ja infrastruktuurin, josta toki myös länsimaiset yritykset hyötyvät.
 Freedom Housen tutkimusjohtaja Csaky muistuttaa, että EU-tukien vieminen ei kuitenkaan vetäisi heti mattoa Orbánin jalkojen alta. Unkarin hallinto valmistautuu jo siihen, että tuet ovat vähenemässä joka tapauksessa.
 Orbán varoitti festivaalipuheessaan, että edessä on vaikeat taloudelliset ajat. Mutta riski ei ole Orbánin mukaan EU-tukien menettäminen vaan se, että Saksassa vihreät nousisivat hallitukseen. Unkarin talous on erittäin riippuvainen maassa toimivasta saksalaisesta autoteollisuudesta.
 Tusványos-festivaalille osallistui tuhansia ihmisiä.  Bálint Bárdi
 Sitä paitsi oikeusvaltioperiaatteen tavoin myös alueellisen elintasokuilun tasoittaminen tukirahalla on yksi EU:n periaatteista. Tukirahoista ovat hyötyneet tavalliset unkarilaiset.
 Csaky myös muistuttaa, mitä EU-rahan tilalle voisi tulla venäläistä tai kiinalaista rahaa. Orbánilla on läheiset suhteet Moskovaan.
 Venäläisellä rahalla ei ole samanlaisia ehtoja kuin EU-tuilla.
 – Sitä rahaa hallinto voisi käyttää pelkästään vallassa pysymiseen.

Mistä Orbánin hyökkäys Suomea vastaan johtuu? Yle selvitti asiaa Unkarin poliittisen eliitin kesäpäivillä


Summary: Ampujasta ei ole toistaiseksi kerrottu tietoja julkisuuteen.

Brooklynin kaupunginosassa New Yorkissa ainakin yksi ihminen kuoli ja ainakin 11 muuta haaavoittui lauantai-iltana leikkipuiston läheisyydessä tapahtuneessa ampumavälikohtauksessa Yhdysvalloissa.
 Surmansa sai 38-vuotias mies. Poliisin mukaan miestä oli ammuttu päähän. New Yorkin palolaitoksen tiedottajan mukaan ainakin kuusi ihmistä on viety sairaalahoitoon. Osa heistä on saanut vakavia vammoja.
 Poliisi ei ole toistaiseksi pidättänyt ketään tapaukseen liittyen. Mahdollisista epäillyistä ei ole kerrottu tietoja julkisuuteen.
 Uutistoimisto AP:n mukaan ammuskelu tapahtui Brownsvillen naapurustossa, joka on kärsinyt jo pidempään aseväkivallasta. Paikalla oli tapahtumahetkellä käynnissä yhteisötapahtuma.

Leikkipuiston lähellä ammuskeltiin Brooklynissä, ainakin yksi ihminen kuoli ja 11 haavoittui


Summary: 40-vuotias Lieksan Vaskiviikko on ylpeyden aihe saman ikäiselle Tanja Carita Ikoselle.

Pankakoski on tehdastaajama Lieksassa. Pankakoski on kapellimestari  Tanja Carita Ikosen  synnyinpaikka. Pankakoski on myös  Heino Kasken  pianosävellys.
 – Ryhti paranee. Tulee pala kurkkuun. Jonkun mielestä kliseinen, jonkun mielestä ylidramaattinen, mutta ei minusta. Pianistimieheni ajattelee varmaan eri tavalla, kuvailee Tanja Carita Ikonen tunteita, joita pianoteos hänessä herättää.
 Ikosesta ei tullut Pankakoskella pianistia, vaan klarinetisti. Se oli vievä polku kaupungissa, jossa vietetään joka kesä puhallinmusiikin erikoistapahtumaa, Lieksan Vaskiviikkoa.
 – Olisinko puhallinsoittaja, jos en olisi Lieksasta? En osaa sanoa. Lieksan nuorisopuhallinorkesteri oli niin kova juttu silloin kun olin pieni. Ainakaan ilman sitä en olisi soittaja.
 Puhallinkapellimestari Tanja Carita Ikonen täytti tänä vuonna 40 vuotta. Samoin täyttää Vaskiviikko.
 – Minusta tuntuu, että suomalaiset tai edes lieksalaiset eivät edes ymmärrä miten merkittävä Vaskiviikko on Lieksalle ja itse asiassa koko maalle.
 Ikonen kertoo tavanneensa Unkarissa mestarikurssilla amerikkalaisen kapellimestarin, jonka ainoa tieto Suomesta oli Lieksan Vaskiviikko.
 – Viime viikolla olin norjalaisten vaskisoitonopettajien kanssa samassa ruokapöydässä ja kertoessani olevani kotoisin Lieksasta, kaikki tiesivät missä Lieksa on.
 Itä-Suomen kierros ennen Norjaa
 Tanja Carita Ikonen kävi peruskoulun Pankakoskella ja Lieksassa. Musiikkilukio kutsui Kuopioon 16-vuotiaana ja konservatorion jälkeen myös työpaikka löytyi ensin Kuopiosta, sitten Iisalmesta ja Kajaanista. Soitonopettaja huomasi, että voisi osata vielä enemmän.
 – Tuli sellainen tunne, ettei minulla ole tarpeeksi työkaluja tehdä työtäni.
 Ikonen haki Sibelius-Akatemiaan ja valmistui puhallinkapellimestariksi. Se polku lähti viemään kohti Norjaa.
 Tanja Carita Ikosen pianistipuoliso Teemu Ikonen oli jo opiskelemassa ja töissä Norjan Bergenissä. Muusikkoystävä, kapellimestariajan opiskelukaveri  Maria   Molund  houkutteli Ikosta, silloista  Räsästä , myös Norjaan, jossa on vahva puhallinorkesterikulttuuri.
 – Norjassa on noin 2 400 puhallinorkesteria. Pelkästään Oslon alueella on jotain 165 orkesteria, Tanja Carita Ikonen valaisee.
 Tanja Carita Ikonen orkesteria johtamassa.  Korsi Creative
 Freelance-kalenterissa töitä vuoteen 2022
 Vuodesta 2014 Tanja Carita Ikonen on asunut Norjassa. Ensin Bergenissä, nyt Oslon kyljessä Sandvikassa. Hänellä on useita orkestereita johdettavaan ja muutamassa orkesterissa pidempiaikainen taiteellisen johtajan sopimus.
 Suomessa Ikonen käy muun muassa johtamassa sotilassoittokuntia. Ja opettamassa ja johtamassa Lieksan Vaskiviikolla, tietenkin.
 Tanja Carita Ikosta viehättää Norjassa se, ettei puhallinmusiikkiharrastus jää nuoruuteen, vaan aikuiset soittavat yhtä lailla. Ja jos eivät soita, huolehtivat, että orkesterin harjoituksissa kapellimestarin ei tarvitse järjestellä nuotteja tai tuoleja. Vanhemmat ovat mukana lastensa harrastuksessa.
 Kouluissa on omat orkesterit, joissakin useitakin. Melkein kaikki jatkavat kouluorkestereista aikuisorkestereihin.
 – Se on luonnollinen jatkumo, johon Suomessakin voisi miettiä ratkaisuja, ettei soittoharrastus jäisi nuoruuteen.
 Puhallinmusiikki soi Norjassa erityisesti toukokuun 17. päivä, Norjan itsenäisyyspäivänä. Kaikkialla maassa on tuolloin paraateja, joissa orkesterit soittavat.
 Erämaan lumo löytyi Norjassa
 Mutta palataan taaksepäin, 1990-luvulle ja Lieksaan. Pinta-alaltaan Suomen suurimpiin kuuluvassa kunnassa on paljon metsää ja saloa. On Patvinsuon kansallispuisto seutuineen, jonka sanotaan olevan Lapin eteläpuoleisen Suomen suurin erämaa. Lieksassa on luontoa, jossa samoilla. Mutta teini-ikäistä Tanja Caritaa ne eivät olisi voineet vähempää kiinnostaa.
 – Mieheni  Teemu  on Sallasta kotoisin ja hän vei minut retkeilyn pariin. Nykyään pyrin vuorille patikoimaan ja talvella hiihtämään aina kun on mahdollista. Norja on tehnyt minusta sellaisen kuin norjalaiset ovat, ulkoilmaihmisen.
 Myös ammatin muuttuminen orkesterissa soittavasta muusikosta orkesterin edessä seisovaksi kapellimestariksi on lisännyt hiljaisuuden kaipuuta. Partituurin lukeminen on yksinäistä työtä.
 – Ja onhan se varmaan ikäjuttu myös, keski-ikää kun lähestyy, niin tulee kaikkea tällaista, nauraa Tanja Carita Ikonen.
 Yhtä juhlaa
 Pianisti Teemu Ikonen soittaa vaimolleen toivekappaleena Heino Kasken Pankakosken erikoistilanteissa. Häitään pariskunta vietti vuosi sitten ja samalla Räsäsestä tuli Ikonen.
 Tanja Caritan syntymäpäivä oli jo, mutta 40-vuotistuplajuhlat tulevat elokuussa ystävä-kapellimestari Maria Molundin kanssa.
 – Heinä-elokuu on yhtä juhlaa, kun ensin on Vaskiviikko ja sitten suuret syntymäpäiväjuhlat.
 Lieksaan Tanja Carita Ikonen palaa aina mielellään. Lieksan Vaskiviikko on ollut hänelle valtava mahdollisuus kokea musiikkia kuuntelijana. Hän suorastaan ahmi konsertteja ollessaan nuori, kun siihen oli kotipaikkakunnalla mahdollisuus.
 – Tuskin missään olisin päässyt kokemaan sellaisia huippukonsertteja muuten. Tänä vuonna viikon ohjelma on suorastaan säkenöivä. On etuoikeus olla siinä joukossa.
 Tanja Carita Ikonen itse opettaa ja johtaa Vaskiviikon musiikkileirin seitsikko- ja yhtyekurssilaisia. Lyhyessä ajassa tapahtuu paljon. Vaskiviikon perjantaina, vajaan viikon jälkeen, orkesteri jo soittaa yleisölle.
 Kapellimestari Ikonen haluaa, että hänen ohjauksessaan soittajassa tapahtuu kehitystä. Sitä hän toivoo itsessäänkin tapahtuvan. Lieksan Vaskiviikko on yhtälailla kehityskelpoinen keski-ikää lähestyvä tapahtuma.
 – Tunnen suurta ylpeyttä, että Lieksa on saanut kehitettyä ja säilytettyä korkeatasoisen vaskifestivaalin. Siihen on tarvittu kaikkia taiteellisista johtajista joka ikiseen talkoolaiseen. Upeaa, että kotikuntani on vaskisoiton suurvalta!

Norjassa soittoharrastus ei jää nuoruuteen – kansainvälistä uraa tekevä kapellimestari toisi aikuisten harrastajaorkesterit Suomeen


Summary: Säähavaintoasema on ollut toiminnassa vuodesta 1844.

Kaisaniemen havaintoasemalla rikottiin sunnuntaina keskipäivällä kaikkien aikojen paikkakohtainen lämpötilaennätys. 175 vuotta toimineella asemalla mitattiin 31,8 astetta puolilta päivin.
 Edellinen ennätys 31,6 astetta on vuoden 1945 heinäkuulta.
 Iltapäivällä elohopea paukkui entisestään, kun mittausaseman mittari näytti jo 33,2 astetta.
 – Kyllä tämä jostain kertoo, jos Suomen pisimpään toimineella säähavaintoasemalla menee lämpöennätys rikki. Toki havaintoaseman ympäristö on muuttunut vuosien aikana, mutta ei ole sattumaa, että Euroopassa on rikottu tänä kesänä useiden maiden lämpöennätyksiä, jotka johtuvat ilmastonmuutoksesta, sanoo Ylen meteorologi  Toni Hellinen .
 Kaisaniemen havaintoasema on Suomen pisimpään yhtäjaksoisesti toiminut säähavaintoasema eli vuodesta 1844.
 Myös Helsingin Malmin lentokentällä tehtiin uusi lämpöennätys sunnuntaina päivällä.
 Juttua päivitetty 28.7. kello 17.13: Lisätty myöhemmin iltapäivällä mitattu uusi ennätyslukema, 33,2 astetta.
 Lue lisää
 Ovatko superhelteet uusi normaali?
Viisi kysymystä ja vastausta yhä kuumemmista helleaalloista
 Lämpöennätykset paukkuivat taas ympäri Eurooppaa – lukemat alkoivat jo nelosella
 Mikä on elinaikasi lämpimin päivä kotiseudullasi? Anna syntymäaikasi ja koneemme kertoo sen sekä monta muuta sääknoppia

Helsingin Kaisaniemessä tehtiin kaikkien aikojen lämpöennätys – edellinen 74 vuoden takaa