Summary: Maan sisäministeriön mukaan maahanmuuttajien on oltava "suojelun tarpeessa", kertoo New York Times.

Ranska on valmis vastaanottamaan 40 siirtolaista Open Arms -alukselta Italiasta, kertoi Ranskan sisäministeriö sunnuntaina.
 Ministeriön edustaja  Olivier Gerstlén  mukaan maa ottaa siirtolaiset vastaan osana EU-maiden taakanjakosopimusta, uutisoi  New York Times .
 Italialaissyyttäjät avasivat lauantaina tutkinnan Open Arms -hyväntekeväisyysaluksen rantautumiseen liittyvistä tapahtumista. Italian sisäministerin  Matteo Salvinin  kerrotaan estäneen siirtolaisia kuljettaneen aluksen tulon satamaan.
 Lauantaina sisäministeri kuitenkin salli 27 alaikäisen poistua laivalta Lampedusalle. Laivalle jäi noin sata siirtolaista.
 New York Times -lehden mukaan Espanja tarjoutui sunnuntaina ottamaan vastaan laivalle jääneet siirtolaiset, mutta avustusjärjestön mukaan matkaa ei pystytä tekemään, koska tilanne aluksella on kriittinen ja olot epäinhimilliset.
 Open Armsin edustaja  Laura Lanuza  kertoi, että neljä ihmistä oli hypännyt alukselta mereen pyrkimyksenään uida yli 40 kilometrin matka laivalta Lampedusaan. Laivan miehistö pelasti heidät merestä.
 Ranskan sisäministeriön Gerstlé sanoi, että kun laivaa saapuu satamaan, heidän edustajansa lähetetään valitsemaan alukselta 40 siirtolaista.
 Lue lisää:
 Espanja tarjosi pelastuslaivalle mahdollisuuden tulla Gibraltarinsalmelle – järjestö kieltäytyy vedoten pitkään matkaan ja hätätilanteeseen
 Italia päästi 27 alaikäistä siirtolaista maihin pelastusalukselta – järjestö pelkää laivaan jäävien vahingoittavan itseään
 Salvini kärsi yllätystappion – Kuusi EU-maata lupautui ottamaan vastaan Libyan edustalta pelastetut siirtolaiset

Ranska valmis ottamaan 40 siirtolaista Open Arms -laivalta


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Hanna Lindqvist paiskii töitä terveemmän maapallon eteen
 Hannakaisa Lindqvist  on  tähtitieteilijä ja ilmastotutkija , joka tutkii Ilmatieteen laitoksella hiilidioksidin ja metaanin eli tärkeimpien kasvihuonekaasujen pitoisuuksia. Maailmankaikkeuden sekatyöläiselle kävi urallaan hieman samalla tavalla kuin monelle tähtien ihmettelijälle: kun on hetken tarkastellut isompaa kokonaisuutta, voi kääntää katseensa takaisin omaan maailmaan.
 Suomalaisten sureminen on muuttumassa
 Pixabay
 Surututkijan mukaan  suremisen tavat  ovat entistä vaihtelevampia. Läheisen kuolemaan liittyvistä sururituaaleista halutaan tehdä aiempaa persoonallisempia. Myös suruun liittyvien tunteiden näyttäminen on hyväksytympää. Suomalaisten suremisen tavat ovat hyvin yksilöllisiä.
 Huolipuhe varjostaa alkanutta kouluvuotta, mitä siitä pitäisi ajatella?
 Sähköisten oppimateriaalien käyttöä.  Anni Härkönen
 Nykyperuskoulussa opitaan esimerkiksi ajattelua, oppimaan oppimista, yrittäjyyttä ja kestävän tulevaisuuden rakentamista. Se kuulostaa hienolta, mutta millaista on peruskoulu käytännössä?  Tässä jutussa  ääneen pääsevät yhdeksäsluokkalaiset, joilla on pitkä kokemus siitä, millaista on olla peruskoululainen 2010-luvun Suomessa.
 Pedofiilien paljastajat hämäävät työkseen parittajia Manilan yössä
 Poliisi ja kansalaisjärjestön edustajat esiintyvät valeostajina. Merkittyjä seteleitä käytetään ratsiassa todistusaineistona. Kuva: Kirsi Crowley. Kirsi Crowley
 Kolmekymppinen  Phil  on yksi monista kansainvälisen Destiny Rescue -kansalaisjärjestön puurtajista, joiden päämääränä on saada lasten kauppaajat telkien taa. Phil pitää työtä kutsumusammattina. Hän hämää seksin kauppaajia työkseen. Philin ammattina on pelastaa lapsia, joita välitetään seksityöhön. Siksi hän  näyttelee pedofiilia .
 Lännessä sateinen sunnuntai
 Ilmatieteen laitos
 Sunnuntaina lisää sateita leviää länteen ja pohjoiseen. Länsirannikolle leviää päivän aikana yhtenäisiä sateita ja sademäärä voi nousta useisiin kymmeniin millimetreihin. Idässä on edelleen lämmintä ja aurinkoista. Etelätuuli on kohtalaista koko maassa.
 Lue lisää säästä  Ylen sää-sivuilta .

Herätys: Mitä ysiluokkalaiset ajattelevat koulusta, sureminen muuttuu, tähtitieteilijä torjuu ilmastonmuutosta


Summary: Eduskunnan vasemmiston tai oikeistolaidan yhdistyminen muuttaisi politiikan voimasuhteita – mutta kannattaisiko se?

SDP:n kansanedustaja, entinen ulkoministeri  Erkki Tuomioja  toisti viikko sitten sunnuntaina  Lännen median  haastattelussa vanhan ehdotuksensa kahden vasemmistopuolueen yhdistymisestä.
 Vasemmistoliiton puheenjohtaja  Li Andersson  tyrmäsi ehdotuksen saman tien, Kansan uutisissa se kuitattiin " väsyneeksi tussahdukseksi ", eikä siitä innostuttu SDP:ssäkään.
 Siitä huolimatta , että yhdistyminen ei näytä poliittisesti realistiselta, on kiinnostavaa jossitella, minkäkokoisesta tussahduksesta olisi kyse.
 Tältä eduskunta näyttäisi, jos SDP:n ja vasemmistoliiton  viime eduskuntavaalien  äänisaaliit yhdistettäisiin Tuomiojan vision mukaan jokaisessa vaalipiirissä.
 Jyrki Lyytikkä / Yle, tiedonhankinta: Tulikukka de Fresnes
 Ei ole ihme, jos ajatus houkuttelee. Eduskuntavaaleissa yksikään puolue ei saanut edes neljännestä paikoista. Tällä menetelmällä saisi.
 Vasemmistoliitolla ja SDP:llä on jo nyt eduskunnassa yhteensä 56 kansanedustajaa.
 Puolueiden yhdistyminen olisi tuonut viime vaalien äänimäärällä vielä neljä lisäpaikkaa eli 60 kansanedustajan eduskuntaryhmän. Lisäpaikat tulisivat eduskuntavaalien 2019 äänipotilla Kaakkois-Suomen, Keski-Suomen, Vaasan ja Varsinais-Suomen vaalipiireistä.
 Tämä johtuu siitä, että yhteisestä isosta äänimäärästä on Suomen vaalijärjestelmässä hyötyä, kun paikkoja jaetaan. Tätä D'Hondt-järjestelmää voi kokeilla  tästä linkistä , ja myös tämän jutun luvut on laskettu tällä laskurilla.
 Vaalipiiristä riippuen yhdistyneen vasemmistojätin lisäpaikat olisivat pois keskustalta, vihreiltä tai kokoomukselta. Puolueiden kovimmat kilpailijat siis vaihtelevat eri vaaleissa ja vaalipiireissä.
 Kymessä vasemmiston voitosta kärsisivät vihreät, Varsinais-Suomessa kokoomus, Pohjanmaalla ja Kainuussa keskusta. Jyrki Lyytikkä / Yle, tiedonhankinta: Tulikukka de Fresnes
 Esimerkiksi Varsinais-Suomessa SDP:llä on nyt kolme paikkaa ja vasemmistoliitolla kaksi. Yhteispotilla paikkoja irtoaisi kuusi, kokoomus taas menettäisi yhden paikan.
 Toinen jättipuolue: perussuomalaiset+KD
 Tuomioja ei ole ainoa puolueiden fuusiosta haaveileva. Vastaavasti perussuomalaisten ja kristillisdemokraattien välille  on väläytelty  oikeistokonservatiivista blokkia.
 Varsinais-Suomessa  KD ja PS olivat vaaliliitossa eduskuntavaaleissa 2019. Kummankin EU-vaaliteemoissa näkyi EU-kriittisyys ja maahanmuutto.
 EU-vaaleissa 2009  Sari Essayah  nousi mepiksi KD:n ja PS:n yhteisillä äänillä. Puolueiden välisen aidan yli ovat hyppineet muun muassa entinen ja nykyinen kansanedustaja  Simon Elo  ja  Toimi Kankaanniemi .
 Eduskunnan paikkajako näyttäisi konservatiivipuolueiden yhdistymisen jälkeen tältä:
 Jyrki Lyytikkä / Yle, tiedonhankinta: Tulikukka de Fresnes
 Lisäpaikkoja PS-KD saisi yhteisillä äänillään neljä. Ne tulisivat Keski-Suomesta, Oulusta, Satakunnasta ja Uudeltamaalta. Jokaisessa vaalipiirissä se olisi tällä laskutavalla pudottanut eri puolueen ehdokkaan läpimenijöiden listalta.
 Esimerkiksi Satakunnassa perussuomalaisilla on nyt kaksi paikkaa, mutta kristillisdemokraateilla ei yhtään. Yhdistettynä PS+KD saisi kolme paikkaa ja nousisi piirin suurimmaksi puolueeksi, ja SDP menettäisi kolmesta paikastaan yhden.
 Uudellamaalla PS+KD:n voitosta kärsisi kokomus, Oulussa vasemmistoliitto, Satakunnassa SDP ja Keski-Suomessa keskusta. Jyrki Lyytikkä / Yle, tiedonhankinta: Tulikukka de Fresnes
 Kolikolla on toinenkin puoli
 Yhdistymisen aiheuttamaan riskiin nähden puolueiden saama hyöty ei olisi kuitenkaan suurensuuri.
 Yhdistynyt vasemmisto ja konservatiivit voittaisivat teoriassakin lisäpaikan neljässä vaalipiirissä, mutta käytännössä on hyvin todennäköistä, että puolueiden yhdistyminen karkottaisi osan äänestäjistä, esimerkiksi puolueiden oikeisto- ja vasemmistolaidoilta.
 Ehkä tämä selittää poliitikkojen nihkeyttä puoluefuusioita kohtaan.
 Keskustan  Suomenmaassa  muistutettiin Tuomiojan ehdotuksen jälkeen, että politiikassa 1+1 ei ole 2, vaan vähemmän. Suomen historiasta ei löydy tapausta, jossa puolueiden yhdistyminen olisi johtanut kannatuksen pysyvään nousuun.
 Enemmistössä vaalipiireistä ei tapahtuisi muutoksia. Tämä osoittaa, että Suomessa käytetty D'Hondtin suhteellinen vaalitapa tekee juuri sen, minkä lupaa: se toteuttaa kansalaisten poliittisen tahdon nimensä mukaisesti suhteellisen hyvin.

Yle testasi: Tältä näyttäisi vasemmiston tai konservatiivien jättipuolue eduskunnassa


Simpukat ovat paitsi herkullinen ruoka myös tehokas väline taistelussa merten saastumista vastaan. Simpukka nimittäin imuroi meren pohjasta kasviplanktonia ruoakseen. Samalla mukaan tarttuu mikromuovia, hyönteismyrkkyjä ja muita saasteita.
 – Simpukka on meren supersuodatin, joka suodattaa jopa 25 litraa vettä päivässä, meribiologi  Leila Meistertzheim  sanoo uutistoimisto AFP:lle.
 Meistertzheim johtaa ranskalaisen  Tara Ocean  -säätiön tekemää tutkimusta, jossa mitataan Thamesin, Elben ja Seinen jokisuiden tilaa simpukoiden avulla.
 Kalaverkkoihin asetetut simpukat ovat vedessä noin kuukauden, minkä jälkeen tutkijat pilkkovat simpukat ja analysoivat, mitä kaikkia kemiallisia aineita ne pitävät sisällään.
 Tutkijat haaveilevat siitä, että simpukoita voisi käyttää merten puhdistamiseksi mikromuoveista. Muiden saasteiden kohdalla simpukat ovat jo täydessä työn touhussa.
 – Simpukoita ja ostereita käytetään esimerkiksi hyönteismyrkkyjen poistamiseksi merestä, Meistertzheim sanoo.
 Simpukat kierrättävät ravinteita
 Maatalouden ja teollisuuden jätteet aiheuttavat vesistöjen rehevöitymistä. Esimerkiksi monet lannoitteet ja pesuaineet sisältävät runsaasti fosfaatteja, nitraatteja ja muita ravinteita, jotka lisäävät levien kasvua. Tämä vähentää veden happipitoisuutta ja horjuttaa ekosysteemiä.
 Simpukat käyttävät leviä ravinnokseen ja kierrättävät näin haitallisia ravinteita. Tätä kierrätystä kokeillaan parhaillaan  Baltic Blue Growth  -nimisessä tutkimushankkeessa Itämerellä. Tutkimusta tehdään Ruotsissa, Tanskassa ja Baltian maissa, joissa simpukoita kasvatetaan muun muassa kalojen, sikojen ja siipikarjan rehuksi.
 – Rehevöityminen on Itämeren suurin ja polttavin ongelma ja simpukat voivat olla osa ratkaisua, sanoo hankkeen johtaja  Lena Tasse .
 Mikromuovista riesaa elintarvikkeissa
 Elintarviketeollisuudella on tarkat määräykset kaupoissa myytäville simpukoille. Merten puhdistamiseen käytettyjä simpukoita ei voi käyttää ihmisen ravintona.
 Vuonna 2018 julkaistun tutkimuksen mukaan Britannian rannikolta kerätyt simpukat sisälsivät 70 muovipalasta 100 grammaa kohti.
 Leila Meistertzheimin mukaan kaupassa myytäviä simpukoita voi silti edelleen syödä huoletta.
 – Yksi annos simpukoita ei välttämättä ole sen pahempi kuin muoviin kääritty hampurilainen.
 WWF:n tuoreen raportin mukaan ihmiset saavat ruoan mukana viisi grammaa mikromuovia viikossa, mikä on noin  luottokortin verran .
 Lue aiheesta lisää:
 Ovatko nämä kuvat todella Suomen vesiltä? Kyllä ovat, ja ne kertovat ilosanomaa Itämeren pohjasta: kaikki ei ole vielä mennyttä
 Muumit haluavat kerätä miljoona euroa Itämeren suojeluun – Viime kesän kaltaiset sinilevämäärät ovat mahdollisia myös tänä kesänä
 Tutkijat löysivät runsaasti mikromuovia Arktiksen lumesta – "Sitä kulkeutuu kaikkialle tuulen mukana"

Simpukka siivoaa merestä mikromuovia, ravinteita ja myrkkyjä – "Simpukka on meren supersuodatin"


Summary: Lintilän mukaan verokannan alentaminen ei kuulu nykyiseen hallitusohjelmaan.

Valtiovarainministeri  Mika Lintilä  (kesk.) tyrmää ehdotuksen niin kutsutun tamponiveron laskusta, kertoo  Keskisuomalainen . Keskusta itse ehdotti veromallissaan ennen kevään eduskuntavaaleja kuukautissuojien arvonlisäveron alentamista 10 prosenttiin.
 Hallitus ei ministerin mukaan laske kuukautissuojien arvonlisäveroa nykyisestä 24 prosentista. EU:n arvonlisäverodirektiivi antaa mahdollisuuden verottaa tamponeita alennetulla verokannalla.
 Lintilän mukaan verokannan alentaminen ei kuulu nykyiseen hallitusohjelmaan, vaikka sukupuolisidonnaisten kustannusten vähentäminen on sinänsä tärkeä tavoite.
 Veron alennusta esitti kirjallisessa kysymyksessään vihreiden kansanedustaja  Saara Hyrkkö . Hän perusteli aloitetta muun muassa sillä, että kuukautissuojat ovat välttämättömiä hygienia- ja terveystarvikkeita.
 Lue aiheesta lisää:
 Epäreilu verotus sai naiset tamponikapinaan Saksassa ja Tansaniassa – kuukautissuojia kohdellaan "luksustuotteina"
 Miksi sama höylä maksaa kolme euroa vaaleanpunaisena ja 1,5 euroa sinisenä? S-ryhmä ja Kesko perustelevat hinnoittelua "vaihtelevilla ominaisuuksilla"
 Kuukautisista ei ole naisen terveydelle hyötyä – moni nainen valitsee hormonaalisen ehkäisyn välttyäkseen vuodoilta

KSML: Lintilä tyrmää ehdotuksen tamponiveron laskusta, vaikka keskusta ehdotti sitä ennen vaaleja


Summary: Kari Jansa on yhä katkera Li Anderssonille poimijoiden kapinasta. Poimijoiden asemaan kapina ei tuonut juuri muutosta.

Eletään maaliskuun loppua tänä vuonna.Eläkkeellä oleva marjayrittäjä  Kari Jansa  on kärsinyt unettomuudesta yli viisi vuotta. Syy on tuolloin vieläkeskeneräisessä oikeusjutussa, jossa hän kokee kärsineensä suuren vääryyden.
 Nyt Jansa kuitenkin on makuuhuoneessa, mutta nousee, kun vaimo huutaa suoraa huutoa. Huutaa ja itkee. Itkee ja huutaa.  Reetta Jansa  oli saanut juuri tiedon, jota pariskunta on odottanut viisi ja puoli vuotta.
 Alkuun Kari Jansa ei saa selvää, mistä on kyse.
 Reetta Jansa saa kohta sanottua, että taistelu loppuu. Ahdistus ei tule enää heidän makuuhuoneeseen öisin, ei vie unta eikä myrkytä päiviä.
 Sukulaismies soitti ja kertoi uutisen, joka luki aamun lehdessä. Korkein oikeus ei ota käsittelyyn Kari Jansan yritystä vastaan nostettuja korvausvaatimuksia.
 Jansaa ei tuomittu, toinen tuomittiin
 Tähän johtaneet tapahtumat alkoivat vuonna 2013 keskisen Suomen metsässä. Silloin Jansan metsämarja-alan yrityksen thaimaalaisista marjanpoimijoista 50  kävi kapinaan . Jansaa syytettiin muun muassa ihmiskaupasta ja työsuojelurikkomuksista. Yritykseltä haettiin satojen tuhansien eurojen korvauksia.
 Jansoille kuluneet viisi ja puoli vuotta ovat merkinneet masennuksen kanssa taistelua ja pelkoa taloudellisesta katastrofista. Heidän melkein puolen vuosisadan mittaiselle elämäntyölleen se merkitsi vaikeuksia ja valtaisaa arvonromahdusta.
 Tapahtumissa kyse ei kuitenkaan ollut vain Jansan ja poimijoiden välisestä kiistasta. Jo aiemmin etenkin ammattiyhdistysliike oli ollut tyytymätön siihen, etteivät marjanpoimijat ole työsuhteessa. Viimeistään vuoden 2013 tapahtumat nostivat julkiseen  keskusteluun  sen, kuinka turvattomassa asemassa monet thaimaalaiset työskentelivät Suomessa. Poimijoiden tulot riippuivat vain tuloksista, eikä minkäänlaista turvaverkkoa ollut.
 Mustikka ja muut marjat ovat määränneet Kari Jansan elämän kulun. Elisa Kinnunen / Yle
 Tarinan lopputulema oli, että Jansa ei syyllistynyt ihmiskauppaan. Sen sijaan vuonna 2016 keskisuomalainen yrittäjä sai käräjäoikeudessa ihmiskauppatuomion. Tämä toinen, Jansan tapausta uudempi tapaus on ollut viime päivinä esillä, koska  sen käsittely  hovioikeudessa alkoi tällä viikolla.
 Jansan tarina alkaa kaukaa. Juttuun kietoutuvat Jansat, nykyinen opetusministeri Li Andersson (vas.), joukko asianajajia ja kymmeniä marjanpoimijoita.
 Tie marjakuninkaaksi
 Nykyään marja- ja halpavaatebisneksessä on paljon samaa. Tavarat ja työvoima voivat liikkua helposti maasta toiseen, joten työ teetetään niillä, jotka sen halvimmalla tekevät. Siksi voimme ostaa t-paidan viidellä eurolla ja kauppiaallekin jää siitä katetta.
 Nykyisin pakastealtaasta löytyvästä suomalaisesta mustikasta vain yksi kymmenestä on suomalaisten poimima.  Asmo Raimoaho / Yle
 Globalisaatio toimi suomalaisten marjanpoimijoiden eduksi pitkään: marjaa vietiin maailmalle ja tienestit olivat poimijoille hyviä. Suomi ei ollut mukana Euroopan unionissa, joten maa pystyi itsenäisillä päätöksillä ja tulleilla hillitsemään ulkomaisen marjan maahantuontia ja pitämään kotimaisen marjan hintaa korkealla.
 Kari Jansa aloitti 23-vuotiaana marjan tukkukaupan Kainuussa vuonna 1969. Hän kehitti marjan tukkukauppaan systeemin, jossa paikalliset kyläkauppiaat toimivat marjojen ostajina – sitten Jansa hankki marjoille tukkuostajan.
 Hän muistaa kuulleensa monia kertomuksia, kuinka 1970-luvulla syksyn marjanpoimintatienestillä saattoi ostaa itselleen mopon – millään muulla tavoin eivät maaseudulla 15-kesäiset pojat päässeet yhtä hyville palkoille.
 Marjakauppa oli anteliasta myös kyläkaupoille.
 – Väitän, että marjakauppa piti kyläkauppoja pystyssä vähintään vuosikymmenen pidempään kuin ne ilman sitä olisivat pysyneet, kuvaa Jansa marjanoston merkitystä Kainuulle.
 Jansan nimi tuli suomalaisten tietoisuuteen viimeistään vuonna 1974, kun Helsingin Sanomat teki ison jutun marjakaupasta. Siinä häntä tituleerattiin marjakuninkaaksi.
 Kuningastie jatkui, kun hän 1970-luvun lopulla alkoi myydä ensimmäisenä Pohjoismaissa marjoja suoraan Keski-Euroopan tehtaille.
 Tielle kuitenkin ilmaantui töyssyjä, kun Itä-Euroopassa vanha kommunistinen valta kaatui 1990-luvun vaihteessa. Länsi-Eurooppaan alkoi tulvia halpoja marjoja.
 Ensin tulivat venäläiset poimijat
 Hinnan lasku markkinoilla tarkoitti, että Suomessakin poimijahinnat laskivat. Suhteessa muuhun tulotasoon se johti siihen, että suomalaiset eivät enää keränneet marjoja myyntiin.
 Suomeen (ja Ruotsiin) saatiin ulkomaisia marjanpoimijoita kahdesta syystä: marjanpoiminta oli ja on verovapaata ja jokamiehenoikeudet koskevat myös ulkomaalaisia. Suomessa asia tiedetään, mutta ulkomaalaisille se on ihme ja kumma.
 Laskelma on suuntaa antava. Tiedot ovat vuodelta 2017.
 Ruotsissa poimijoiden puute ratkaistiin heti thaipoimijoiden avulla. Suomessa poimijoita yritettiin kouluttaa työttömistä, mutta käytännössä Suomeen poimijat tulivat 1990-luvun puolivälistä alkaen seuraavan vuosikymmenen ajan Baltiasta, Ukrainasta ja Venäjältä.
 Jansa haki marjoja myös suoraan Venäjältä, koska marja rajan takana oli halpaa. Suomen ja Venäjän rajalla oli 1990-luvulla yksi maailman suurimmista elintasorajoista – entinen suurvalta vajosi paikoitellen luontaistalouteen pitääkseen ihmiset hengissä.
 Olot Venäjällä olivat sekavat ja ulkomaisia rekkakuljettajia ryöstettiin. Marjanhakumatkoilla Venäjällä Jansa joutui uniapnean vuoksi pysähtelemään, jolloin hän ajoi metsän siimekseen, jossa hän piti aina raskasta tunkkia käden ulottuvilla.
 Kari Jansa muistelee, kuinka hän toimi marjakaupan  alkuaikoina ostajana päivällä, trukkikuskina illalla ja rekkakuskina vapaa-ajallaan.  Elisa Kinnunen / Yle
 Jansa vei marjat puhdistettuina Keski-Eurooppaan. Kun lasti oli tyhjennetty, toiseen suuntaan Venäjälle vietiin milloin mitäkin ihmisten kaipaamaa tavaraa. Hutejakin tuli.
 Kerran Venäjälle vietiin naisten korkokenkiä. Tuhansia punaisia kenkiä jäi myymättä.
 – He olivat juuri päässeet eroon kommunismista, ja kenkien väri oli juuri saman punainen. Ei niitä kukaan halunnut. Tänne ne tulivat takaisin ja täällä ne tuhottiin.
 Jansan Venäjän-reissut jäivät pian taakse, kun mustikkamarkkinoille nousi uusi uhka, joka oli lopettaa viennin.
 2000–luvun alun pienet sadot Suomessa aiheuttivat ketjureaktion. Kun eurooppalaiset hillotehtaat eivät saaneet riittävästi mustikkaa, ne ryhtyivät tuomaan Kanadasta puolivilliä mustikkaa.
 Kun Suomessa taas oli hyvä satokausi, tehtaissa kuitenkin haluttiin jatkaa hillon valmistusta kanadalaisesta marjasta, kun sen sato oli osoittautunut varmemmaksi.
 Suurin osa suomalaisesta mustikasta jää metsään. Asmo Raimoaho / Yle
 Uusi markkina löytyi Kaukoidästä. Siellä pohjoisen mustikasta alettiin erottaa lääketarpeisiin terveysvaikutteisia antosyaaneja – antioksidantteja, jotka toimivat elimistössä useiden vitamiinien tavoin. Niitä on pohjoisessa mustikassa kolme kertaa enemmän kuin kanadalaisessa.
 Nykyään siis Kanadasta poimittu mustikka tuodaan Eurooppaan ja Pohjois-Euroopasta poimittu mustikka viedään Aasiaan. Silti kanadalainen mustikka määrää maailmanmarkkinahinnat.
 Ensin thaipoimijat kummastuttivat suomalaisia
 Olojen kehittyminen tyrehdytti itämarjan tulon, ja vuoden 2005 jälkeen thaimaalaiset syrjäyttivät venäläiset marjanpoiminnassa. Heillä oli  sama houkutin  kuin itäeurooppalaisilla – poiminnalla he saivat rahaa yleensä  monin verroin  enemmän kuin kotimaassaan koko vuonna.
 Vasta thaipoimijoiden tulon jälkeen Suomessa päästiin kaupallisessa marjanpoiminnassa samoihin keräysmääriin kuin puhtaasti suomalaisvoimin 1970–luvulla.
 Marjasta poimijan saama hinta ei suoraan seuraa satomääriä, koska maailmanmarkkinat määräävät hinnat.  Asmo Raimoaho / Yle
 Nopeasti alkoi liikkua erilaisia huhuja. Kaikki marjanpoimijoita kutsuvat yritykset eivät kouluttaneet poimijoita riittävästi esimerkiksi jokamiehenoikeuden rajoista, ja poimijat tulivat asuntojen pihoihin keräämään.
 Pieniä konflikteja  paikallisten asukkaiden kanssa oli joka vuosi. Jansan mukaan thaimaalaiset herättivät myös pelkoa.
 – Yhtäkkiä lähimetsissä liikkui kummajaisia huppu päässään.
 Vähin erin Suomen päässä ongelmat helpottivat, eikä pihoihin enää tultu. Toisaalta ihmiset tottuivat siihen, että thaimarjastajien jäljiltä marjastamaan ei kannattanut enää mennä.
 Vakavampiakin ongelmia oli.
 Poimijoiden asema nousi esiin
 Lapin yliopiston vuonna 2011 tekemän  tutkimuksen mukaan  suurimmat ongelmat olivat Thaimaassa poimijoiden rekrytoinnissa. Koko marjanpoimintabisneksen suhteellisesti suurimmat tulot tehtiin jo ennen kuin yhtään poimijaa oli lähtenyt Suomeen. Lähtijöitä lainoitettiin korkeilla koroilla, kerättiin erilaisia palkkioita – niin että suurin tienaaja oli se henkilö, joka rekrytoi poimijat.
 Asema oli niin tuottoisa, että Thaimaassa olisi tutkimuksen mukaan tehty väkivaltaa ja jopa murha, joiden motiivina oli rekrytoijan asemaan pääsy.
 Ruotsissa oli jo ennen Suomea  ollut epäilyjä  (Helsingin hovioikeuden julkaisu) marjanpoimintaan liittyvästä ihmiskaupan kaltaisesta toiminnasta. Vuonna 2012 Ruotsissa joukko bulgarialaisia marjanpoimijoita joutui  majoittumaan rahapulassa  suurlähetystönsä pihalle.
 Suomen ammattiliittojen keskusliitto SAK olisi halunnut metsämarjanpoimijat työsuhteeseen. Siksi se pyysi jo vuosikymmenen alussa ensimmäisen lausunnon työneuvostolta – mutta marjanpoimijoiden ei katsottu olevan työsuhteessa marjayrityksiin. Vuonna 2011 Vasemmistonuoret oli käynnistänyt puheenjohtajansa Li Anderssonin johdolla  kampanjan , joka pyrki saamaan marjanpoimijat minimipalkan piiriin.
 Juuri tähän yhteiskunnalliseen keskusteluun linkittyi myös marjakuningas Jansan painajainen, joka alkoi syksyllä 2013.
 Rytinä alkaa
 Syksyllä 2013 Kainuun marjatilanne oli heikko. Suurimmassa osassa maata kuitenkin saatiin paljon mustikkaa ja puolukkaa,  kertoi Yle  seuraavana talvena. Mustikan poiminta alkoi olla ohi, ja puolukan poiminta oli alkamassa.
 Jansan yrityksen Ber-Exin poimijoita oli eri puolilla keskistä Suomea. Ber-Ex osti marjoja, ja toinen yritys huolehti autot ja majoitustilat poimijoille. Poimijoita oli muun muassa Juvalla, Lieksassa, Kuhmossa ja Saarijärvellä.
 Poimijoiden työpäivät olivat pitkiä – ansio riippui puhtaasti siitä, kuinka paljon marjoja poimija keräsi. Majoituspaikkoina oli entisiä kansakouluja ja leirikeskuksia. Lisäksi marjan hinta saattoi vaihdella päivittäin maailmanmarkkinahintojen perusteella.
 Syyskuun 9. päivänä Saarijärveltä Lehtolan kansakoulun majoituspaikasta tuli Jansalle puhelu. Jansan marjanostoa hoitanut mies kertoi, ettei marjoja juuri ollut ostettavaksi. Osa poimijoista oli ryhtynyt lakkoon.
 Tunteet kävivät kuumina Saarijärvellä syksyllä 2013 Ber-Exin edustajien ja marjanpoimijoiden välillä.  Jori Asikainen / Yle
 Lisäksi leirissä oli kolme ulkopuolista henkilöä. Paikalle olivat tulleet Vasemmistonuorten silloinen puheenjohtaja Li Andersson, thaimaalainen työoikeusaktivisti  Junya Yimprasert  ja hänen puolisonsa. Oikeudellinen avustaja  Ville Hoikkala  tuli myöhään samana iltana.
 Poimijat kertoivat medialle Anderssonin ja Yimprasertin välityksellä, että sairaat jätettiin hoitamatta, autot korjaamatta ja metsät olivat tyhjiä puolukoista.
 Tutkinta loppui nopeasti, mutta kiista jatkui
 Kaksi päivää myöhemmin 50 poimijaa  jätti poliisille tutkintapyynnön  Ville Hoikkalan avustuksella. Siinä syytettiin Ber-Exiä ihmiskaupasta ja muun muassa erehdyttämisestä, rahan lainaamisesta Thaimaassa, epäselvistä velkapapereista ja väärän tiedon antamisesta tuloista sekä olosuhteista.
 Lisäksi tutkintapyynnön mukaan Saarijärven majoituspaikalla olivat ruoka, majoitus ja terveydenhuolto epäinhimillisiä. Avustaja myös väitti tutkinnassa, että passeja olisi otettu pois.
 Reilun viikon kuluttua kihlakunnan syyttäjä määräsi esitutkinnan lopetettavaksi. Näyttöä väitteiden tueksi ei löytynyt. Tutkintapyynnön tehnyt avustaja Ville Hoikkala pyysi  samana päivänä anteeksi  Jansalta hänen joutumistaan rikossyytteiden kohteeksi. Avustajan mukaan  poimijoita oli harhautettu  suurista ansiomahdollisuuksista jo Thaimaassa.
 Kiista ei kuitenkaan vielä loppunut tähän, vaan vasta vuosien kuluttua, sillä anteeksipyynnöstään huolimatta avustaja vei sen kaksi vuotta myöhemmin oikeuteen siviilikanteena.
 Mitä Saarijärvellä oikein tapahtui?
 Jansa ja marjanpoimijoiden Suomessa olevat avustajat kertoivat hyvin eri tavalla tapahtumista niiden ollessa kuumimmillaan. ( Iltasanomat ,  Yle )
 Nyt käytössä olevista oikeudenkäynnin pöytäkirjoista selviää, että kun yritysten edustajat saapuivat Saarijärvelle marjanostajan ilmoitusta seuraavana aamuna, poimijoiden autot olivat majapaikan pihassa renkaat puhkottuina.
 Yksityiseltä vuokratussa majapaikassa oli särjetty tavaroita ja tehty ilkivaltaa.
 Oikeuden pöytäkirjoista ilmenee, että Saarijärvellä poimijat olivat jo aiemmin jakautuneet kahteen ryhmittymään – toisen ryhmään kuuluva poimija saattoi tuoda yhden marjalaatikon myyntiin, kun samaan aikaan toiseen ryhmään kuuluva poimija toi jopa 13 laatikkoa päivässä. Jansan mukaan isompia eriä keräävät poimijat halusivat pois tilanteesta ja heidät majoitettiin jo poimintalakon alkamisiltana toiselle paikkakunnalle jatkamaan poimintaa.
 Oikeus totesikin, että Saarijärvellä oli marjaa poimittavaksi ja jos marjaa ei saanut, se johtui poimijasta itsestään.
 Näyttöä sairaiden hoitamatta jättämisestä ei löytynyt. Oikeuden mukaan myös autot oli korjattu ja vara-autoja oli saatavilla.
 Poimijoita jäi maahan rahatta
 Kiistaa selviteltiin syksyllä 2013 Thaimaan suurlähettilään kanssa. Poiminnasta kieltäytyneille yritettiin maksaa lopputilitys 20.9. Äänekoskella, mikä päättyi kaaokseen.
 Osapuolilla oli mediatietojen mukaan hyvinkin erilainen näkemys siitä, miksi kaikkia rahoja ei saatu maksettua. Jansan mukaan kaaos alkoi poimijoiden johtohenkilön yllyttämänä, esimerkiksi  Long Playssa  arvailtiin rahojen loppuneen.
 Julkisesti saatavilla olevista oikeuden pöytäkirjoista kuitenkin selviää, että rahat olivat olemassa ja laskettuina, mutta osa poimijoista ei ollut suostunut ottamaan lopputilitystä vastaan. Vastaanottamatta jääneitä noin 30 000 euroa on yritetty toimittaa poimijoille Thaimaan työministeriön kautta useaan otteeseen, mutta tuloksetta.
 Jansa aikaisti poiminnan lopettaneiden lentoja Thaimaahan – poiminta-aikaa olisi ollut vielä kolmisen viikkoa jäljellä. Poimijat jäivät kuitenkin Suomeen odottamaan ihmiskauppasyytteen etenemistä, ja lentoliput jäivät käyttämättä.
 Lopulta he pääsivät Thaimaan valtion kustannuksella kotimaahansa. Poimijat turvautuivat siihen saakka muun muassa  Äänekosken seurakunnan  apuun.
 Jansa näkee lakon suunniteltuna
 Marjanpoimijoilla ei ole Suomessa työsuhdetta, eikä heitä lueta myöskään yrittäjiksi. He poimivat marjoja jokamiehenoikeudella verovapaasti.
 Liki kaikki poiminnasta kieltäytyneet olivat aiemmin poimineet Ruotsissa. Siellä poimijat saavat verovapaan minimiansion, tuli poiminnasta tulosta tai ei. Suomessa työsuhteisilta poimijoilta jouduttaisiin perimään  35 prosentin lähdevero , jos lainsäädäntöä ei muuteta.
 Jansa pitää syksy 2013 tapahtumia  suunniteltuna hyökkäyksenä , jonka tarkoitus oli saada poimijat palkkasuhteeseen, mutta joka olikin kaataa hänen yrityksensä. Yhä katkerana tapahtumista hän sanoo, että sen takana oli "sellainen porukka, joka ajaa vain omiaan eikä katso yhtään, miten käy yrittäjälle tai hänen terveydelleen".
 Hän syyttää tapahtuneesta suomalaisia, eli käytännössä poimijoiden lainopillista avustajaa, SAK:ta ja nykyistä opetusministeri Li Anderssonia.
 Syksyllä Saarijärvellä poiminnan lopettaneiden thaimaalaisten ilmeet olivat vakavat.  Yle Uutiset / Jenny Huttunen
 Avustaja Ville Hoikkala kiistää Jansan syytöksen. Hän sanoo Ylelle kesällä 2019 lähettämässään sähköpostivastauksessa tulleensa paikalle poimijoiden pyynnöstä ja yhteisymmärryksessä heidän kanssaan.
 – Yritimme saada myös neuvotteluyhteyden Kari Jansaan, mutta hän ei halunnut neuvotella. Jos kuvitellaan, että olisin toiminut jotenkin poimijoiden tahtoa vastaan, kiinnijäämisen todennäköisyys olisi ollut varma, sanoo Hoikkala.
 SAK on aina tukenut metsämarjanpoimijoita eikä ole koskaan agitoinut ketään marjayrittäjää vastaan, sanoo lakimies  Anu-Tuija Lehto  sähköpostitse kommenttina Jansan väitteisiin.
 Myös nykyinen opetusministeri, tapahtuma-aikaan Vasemmistonuorten puheenjohtaja Li Andersson kiistää Jansan syytökset.
 Avustajan lähettämässä sähköpostivastauksessa Andersson sanoo, että poimijat pyysivät apua Suomessa asuvalta thaimaalaiselta ay-aktiivilta riitaannuttuaan marjoja ostavan yrityksen kanssa. Aktiivin kautta mukaan tuli myös suomalaisia toimijoita tukemaan marjanpoimijoita heidän vaikeassa tilanteessaan vuonna 2013.
 Seuraava vuonna Jansan yrityksen vaikeudet jatkuivat.
 Marjayrityksen toiminta tukahtui
 Vuosi 2014 alkoi normaalisti. Jansa valmistautui tulevaa marjasesonkia varten kutsumalla jälleen poimijoita Thaimaasta.
 Helmikuussa SAK pyysi toisen kerran lyhyen ajan sisään lausuntoa  työneuvostolta  marjanpoimijoiden vuosiloma-oikeudesta. Kyse oli käytännössä siitä, katsottiinko poimijoiden olevan työsuhteessa.
 Työ- ja elinkeinoministeriö  teki selvityksen  marjanpoimijoiden asemasta, keväällä ja kesällä Jansan yrityksen asioita tutkittiin eduskunnassa sekä ulkoministeriön ja marjayrittäjien seurantakokouksessa. Jansan yritys sai niissä puhtaat paperit.
 Työneuvoston lausunto tuli vasta juhannuksena. Sen  yksimielisen päätöksen mukaan  thaipoimijoihin ei sovelleta vuosilomalakia eli he eivät ole työsuhteessa.
 Jansan poimijat eivät päässeet vuonna 2014 Suomeen. Jansan piti peruuttaa poimijoille ostetut lentoliput jo keväällä. Niitä ei olisi enää kesällä voinut perua, jos työneuvoston päätös olisikin ollut, että thaimaalaiset olisivat olleet työsuhteessa. Marjanpoimijat olisivat joutuneet maksamaan kolmanneksen tuloistaan verona, Jansa olisi joutunut maksamaan työnantajamaksut ja marjasta olisi tullut niin kallista, ettei sitä olisi saatu kaupaksi.
 Yhtiölle vuosi oli raskaasti tappiollinen.
 Vaatimuksia satojentuhansien korvauksista
 Kiista ei kuitenkaan ollut vielä ohi, vaan vuonna 2015 kahden vuoden takaiset tapahtumat menivätkin oikeuteen, kun Ville Hoikkala nosti siviilioikeuskanteen.
 Siinä 50 poimijaa haki yhteensä lähes kolmensadantuhannen euron korvauksia Jansan yritykseltä. Poimijat halusivat nyt viidenneksen enemmän rahaa marjakilolta kuin muut poimijat olivat saaneet ja lisäksi 5 000 euroa korvausta: autojen huoltoon liittyvistä laiminlyönneistä 800 euroa, marjasadon seurannan laiminlyönnistä 1 200 euroa ja hyvityksenä 3 000 euroa.
 Kuuden vuoden kiista päättyy
 Jansalle ja hänen yritykselleen oikeudenkäynnistä ja sen venymisestä tuli valtava taakka. Jansa oli tuolloin 66-vuotias ja halusi eläkkeelle. Yhtäkkiä firmasta tuli myyntikelvoton ja eläkkeelle ei päässytkään.
 Pitkällä olleet yrityksen myyntineuvottelut pysähtyivät – kuka haluaisi ostaa yrityksen, jolla on keskeneräisiä korvausvaatimuksia oikeudessa? Yritys  meni lopulta kaupaksi  kesällä 2016, mutta hinta oli tipahtanut neljänneksen. Lisäksi Jansa joutui allekirjoittamaan paperin, jossa hän otti vastatakseen kaikki mahdolliset keskeneräisestä oikeudenkäynnistä aiheutuvat kustannukset.
 – Ainakin 300 000 euron tappiot tuli pelkästään yrityksen liiketoiminnan vaikeutumisesta ja myyntihinnan putoamisesta, toteaa Jansa.
 Kari Jansa sanoo, että tapahtumat kävivät henkisen kantin päälle.  Elisa Kinnunen / Yle
 Käräjäoikeus päätyi hylkäämään siviilikanteen heinäkuussa 2017. Kanteessa väitettyjä autojen vikoja ei pystytty näyttämään toteen, marjoja oli poimittavaksi eikä sovittelulle ollut perusteita.
 Marjanpoimijat tuomittiin maksamaan lähes 30 000 euron oikeudenkäyntikulut.
 Jansa vaati poimijoita avustanutta Hoikkalaa osallistumaan yhteisvastuullisesti marjanpoimijoiden oikeudenkäyntikuluihin, mutta oikeus hylkäsi vaatimuksen.
 Hoikkala valitti käräjäoikeuden päätöksestä hovioikeuteen, joka piti käräjäoikeuden  tuomion ennallaan . Tänä keväänä  korkein oikeus ilmoitti , että se ei ota tapausta enää käsittelyyn.
 Käytännössä se tarkoitti, että korvausvaateille oli annettu piste ja Jansa oli voittanut.
 Miten thaipoimijoille kävi?
 Jansan mukaan syksyllä 2013 poimintansa kesken kauden lopettaneista 50 poimijasta osa sai kulunsa peittoon, osa jäi velan puolelle. Ne 316 poimijaa, jotka jatkoivat keräämistä, tienasivat keskimäärin 1 800 euroa nettona.
 Jansa sanoo, ettei tragedia ollut yksin poimijoiden, vaan myös heidän perheensä kärsivät. Thaimaassa ei ole Suomen kaltaista eläkejärjestelmää, vaan perhe ja suku huolehtivat myös vanhemmistaan.
 – Olisi oikein ja vähintään kohtuullista vasemmistoaktivistien myöntää tehneensä virheet ja pyytää anteeksi pettämiltään thaipoimijoilta. Jos vaikka osan korvaisivat näille köyhille, sanoo Jansa.
 Poimijoita oikeudessa avustanut Ville Hoikkala kertoo sähköpostitse, että poimijat menettivät keskimäärin 5 000 euroa erilaisiin kuluihin. Hoikkalan mukaan osa poimijoista on siirtynyt muihin maihin erilaisiin töihin, ainakin Kuwaitiin, Israeliin ja Etelä-Koreaan.
 – 5 000 euroa on heille paljon rahaa, muttei niin paljon, etteikö siitä ajan kanssa selviä, sanoo Hoikkala.
 Jansan vaatimukseen, että oikeudenkäynnissä mukana olleiden suomalaisten tulisi korvata thaipoimijoiden kuluja, Hoikkala sanoo, että poimijat ovat koulun käyneitä lukutaitoisia ihmisiä, jotka olivat tottuneet monenlaiseen kaupankäyntiin.
 Opetusministeri Li Andersson sanoo, ettei väitteellä ole todellisuuspohjaa, koska he eivät olleet riidan osapuoli.
 – Olimme paikalla varmistamassa, että vieraassa maassa vaikeuksiin joutuneet ihmiset saavat tarvitsemansa avun.
 Muutosta ei tullutkaan
 Thaipoimijoiden asema ei juuri muuttunut kiistan seurauksena.
 Ulkoministeriö sekä työ- ja elinkeinoministeriö päättivät vastaisuudessa lähettää poimijoille jo  viisumin mukana tiedotteen , jossa annetaan todenmukainen kuva Suomen olosuhteista.
 Lisäksi marjayritykset ja ministeriöt laativat  aiesopimuksen , jonka tarkoituksena oli yhtenäistää yritysten toimintatapoja – eli välistävetäjille ei seuraavina vuosina annettaisi viisumilla tulevia poimijoita. Useampi yritys on vuosien varrella jäänyt ilman poimijoita.
 Aiesopimusta on viilattu vuosittain tiukemmaksi. Poimijan pitää saada nettotuloa vähintään 30 euroa vuorokaudessa.
 Vaikka Jansa on eläkkeellä, lukuisat muut yrittäjät tuovat Suomeen thaipoimijoita. Thaimaalainen Uthai Sapso oli vuonna 2017 Suomessa jo viidentenä perättäisenä vuonna marjanpoiminnassa.  Turkka Korkiamäki / Yle
 Marjanpoimijoiden aseman parantaminen oli edellisessä hallitusohjelmassa ja on myös nykyisessä, jossa sillä on vahva tukija. Opetusministeri Li Anderssonin mukaan vuoden 2013 tapahtumat olivat merkittäviä asiasta käydyn keskustelun kannalta.
 – Ajatukseni silloin ja ajatukseni tänään on, että ei ole inhimillisesti kestävää liiketoimintaa ulkoistaa riskiä yritystoiminnasta tuhansien kilometrien päästä tulevien, heikossa oikeudellisessa olevien ihmisten kannettavaksi.
 Ensimmäinen oikea kevät eläkkeellä
 Jansa kertoo, että oikeuskiistan aikana hän sai öisin 3–4 tuntia unta, kun huoli taloudesta painoi. Hän on käynyt myös terapiassa.
 Korkeimman oikeuden päätöksen jälkeen terveys on parantunut. Kuudetta vuotta painanut unettomuus on ohi ja elämää voi suunnitella uudella tavalla.
 Jansa kertoo toistuvasti tuntevansa katkeruutta niitä suomalaisia kohtaan, jotka avustivat thaimaalaisia kapinassa ja oikeusprosessissa. Jansa näkee asian niin, että hänen poimijoitaan käytettiin hyväksi, kun tarkoituksena oli nostaa keskusteluun poimijoiden työaseman parantaminen.
 – Se oli kauhea temppu! Joka päivä pitää taistella sitä katkeruutta vastaan, sanoo Jansa.
 Jansa oli alkuun sitä mieltä, että hän tulee hakemaan menetyksistä korvauksia kiistaan osallistuneilta suomalaisilta. Hän sanoo hoitaneensa yritystään sillä mielellä, että osa vuosikymmenien yrittäjätulosta tulisi myynnin yhteydessä. Palkka jäi osittain saamatta vuoden 2013 tapahtumien takia. Lisäksi hän on ajatellut, että haluaisi rangaistuksen niille, jotka esittivät häntä kohtaan oikeudessa perusteettomiksi todettuja syytteitä.
 Kiistan jatkuttua vuosia ajatus korvausten hakemisesta on muuttunut.
 – Suomessa oikeudenkäynti on hidasta, tässä meni kuusi vuotta. Olisin kuollut ennen kuin saisin korvauksia, sanoo joulun alla 73 vuotta täyttävä Jansa.
 Vielä eläkkeelläkin Kari Jansa seuraa marjasadon kypsymistä. Elisa Kinnunen / Yle
 Asmo Raimoaho / Yle
 Jutussa on käytetty lähteinä haastattelujen lisäksi muun muassa Marsi-raportteja, Lapin yliopiston Ulkomaalaiset metsämarjapoimijat Suomessa -selvitystä, käräjäoikeuden ja hovioikeuden pöytäkirjoja, Metsätieteen aikakauskirjaa sekä Arktiset Aromit ry:n Suomalaisten metsämarjojen talteenoton, jalostuksen ja markkinoinnin kehitys -raporttia.
 Korjaus 18.8.2019 klo 16:33. Aikajanakuvan tekstissä on vuoden 2018 kohdalla virheellisesti muotoiltu, että Thaimaa myöntäisi marjanpoimintaviisumit. Viisumit myöntää Suomen Bangkokin suurlähetystö, mutta Thaimaan työministeriö säätelee ulkomaille lähtevien luonnonmarjapoimijoiden määrää. Suositusmäärän ulkopuolisille luonnonmarjanpoimijoille ei myönnetä maastapoistumisviisumeita Thaimaasta.
 Lue lisää:
 Marjayritykset haluaisivat lisää ulkomaisia poimijoita ja uusista maista – "Tarvitsemme lähes puolet lisää poimijoita"
  Thaimaalainen mustikanpoimija tienaa 5–7 e/h, ukrainalainen mansikanpoimija tuplasti
 Marjamyyjien uhkakuva: Kiinalaiset tulevat poimimaan Suomen marjat ja kaappaavat koko bisneksen
 Mika Mäkeläisen juttu Thaimaasta: Suomen marjasato tuo vaurautta Thaimaan syrjäkyliin – moni kerää metsästä talorahat
 Poimitaanko pakastemarjat pakkotyössä? Marja-alan rakenteista pitää keskustella, sanoo ihmiskaupan asiantuntija
 Puolukkaa mättäät väärällään, mutta thaipoimijat lähdössä maasta kesken kauden

Thaipoimijoiden ensimmäinen kapina johti taisteluun, jossa jokainen hävisi – ihmiskauppiaaksi syytetty marjakeisari tuntee kaunaa joka päivä


Summary: 50-vuotiaan perheyrityksen toimitusjohtaja on oppinut kantapään kautta ja haastanutkin isänsä.

HalpaHallin toimitusjohtaja  Janne Ylinen  istuu työhuoneessaan. Huoneessa on muistoja matkan varrelta. Hongkong on hänen lempikaupunkinsa. Siellä hän on tutustunut siihen, mitä kaikkea maailmassa on myytävänä. Seinällä on kartta, jossa maailma on väärinpäin. Hyllyllä on intialainen poro, josta tuli Pentikin kanssa kiistaa. Pöydällä on keltaista suklaata.
 Janne Ylinen on HalpaHallin kasvatti. Ensimmäiset mielikuvat yrityksestä ovat 1970-luvulta. Hänen isänsä  Esko Ylinen  perusti 50 vuotta sitten myymälän Kokkolaan. Ylinen laittoi pikkusiskonsa kanssa karkkipusseja hyllyyn, poseerasi mainoskuvissa ja paketoi isänsä kanssa henkilökunnan joululahjoja. Myymälässä tuoksuivat pesuaineet ja joka paikka oli täynnä tavaraa ja ihmisiä.
 – Siinä oli aitoa kaupanteon meininkiä, mitä nykypäivän isoissa halleissa ei tahdo enää kokea, Ylinen fiilistelee.
 HalpaHallilla on 35 myymälää eri puolilla Suomea. Ketjun Kaustisen liike oli nuoren Ylisen ensimmäinen kesätyöpaikka. Sinne hän ajoi joka aamu Honda Monkeylla perheen Evijärven mökiltä. Työtehtäviin kuului lihakuormien purkua ja tavaroiden laittamista hyllylle. Niin kului kesä, jos toinenkin.
 Kokkolan ensimmäinen HalpaHalli sijaitsi Rantakadulla. Siellä Janne Ylinen esiintyi lapsena mainoskuvissa. Ne  otettiin tarkasti, pönötettiin ja katsottiin, että kaikki rypyt olivat suorassa eikä mikään tasku jäänyt huomaamatta. Kalle Niskala / Yle
 Isä torppasi opiskeluhaaveet
 Kokkolan HalpaHalli on kasvanut 50 vuoden aikana pienestä alle 10 työntekijän yrityksestä ketjuksi, joka työllistää 1500 ihmistä. Vuonna 2018 yrityksen liikevaihto oli yli 290 miljoonaa euroa. Toimitusjohtaja Janne Ylisellä on ollut jo nuoresta suuret saappaat. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1994. Kuuden vuoden kuluttua hän oli jo HalpaHallin toimitusjohtaja. Matka ei ollut helppo.
 – Olin lähdössä opiskelemaan, mutta isäukko Esko päätti toisin. Hän sanoi, että minä rakennan Janne sinulle oman kauppakorkeakoulun! Sitten hän otti ruutupaperin ja kirjoitti siihen harakanvarpailla ja ranskalaisilla viivoilla atk, osto ja markkinointi. Eli ne kokonaisuudet, mitä hän halusi, että käyn läpi.
 Ensimmäinen komennus oli Pietarsaaren myymälässä, jossa nuori Ylinen teki myymälätöitä. Siellä hän oppi täsmällisyyttä, asiakaskeskeisyyttä ja sen, että myymälän pitää olla siisti. Kokenut ja tiukka myymäläpäällikkö karisti nuoren miehen kuvitelman siitä, että johtajan poika voisi päästä helpommalla.
 Eräs tarina liittyy siihen, kun pahvilaatikot piti viedä päivän päätteeksi takahuoneeseen, prässätä ja laittaa kasaan.
 – Kerran minulle tuli joku puhelu, mielekkäämpää tekemistä ja ne jäi hoitamatta. Sain aamulla kuulla siitä oikein kunnolla. Eipä jäänyt toista kertaa tekemättä. Jälkeen päin arvostin saamaani oppia.
 Kauppa on auki 7 päivänä viikossa, mutta jokainen päättää itse, mitä sunnuntaina tekee, Ylinen sanoo. Kalle Niskala / Yle
 Liian suuret saappaat tulivat kalliiksi
 Ihmisten innostamista ja uusien asioiden läpiviemistä Ylinen oppi, kun HalpaHalli otti käyttöön automaattisen tilaus- ja kassajärjestelmän 1990-luvulla. Päivät olivat pitkiä, kun hän kiersi IT-osaston kanssa eri puolilla Suomea olevia myymälöitä.
 – Päivällä tehtiin kauppaa ja yöllä asennettiin järjestelmiä. Tapasin paljon ihmisiä ja opin, miten opettaa ihmisiä muuttamaan käytäntöjään, uudistumaan ja oppimaan pois vanhasta. Asioita, mitä teen tänä päivänä erittäin paljon.
 Janne Yliselle työn kautta oppiminen merkitsi myös isoja virheitä. Teoriatiedon puute kostautui, kun piti päättää ostoista. Normaalilta työntekijältä ei olisi Ylisen mukaan niin valtavia virheitä hyväksytty.
 – Pojalla oli iso hiekkalaatikko, tosi paljon vastuuta ja puhutaan miljoonien eurojen tuoteryhmistä. Palaute oli ankaraa ja monesti tuntui, ettei tästä tule yhtään mitään, olisin mieluummin opiskelemassa jossain muualla, Ylinen myöntää.
 Kolikolla on myös toinen puoli.
 – Minun annettiin tarkoituksellisesti tehdä, jotta opin. Virheitä voi tehdä, mutta jos ei tee samoja virheitä useasti, pärjää.
 Janne Ylistä ovat vieneet uralla eteenpäin motivaatio ja intohimo tekemiseen. Kalle Niskala / Yle
 Poika haastoi isän
 HalpaHalli on kokenut Janne Ylisen johdolla useita suuria muutoksia viime vuosina. Hän on ollut perustamassa verkkokauppaa, uusimassa ilmettä ja logoa, lopettamassa HHSportia ja vastoin isänsä periaatteita sallimassa kaupan aukiolon sunnuntaisin.
 Sunnuntain aukioloa koskevaa muutosta vauhdittivat kuluttajakäyttäytymisen muutos, kaupan avaaminen arkipyhinä ja kauppakeskusratkaisut, joissa yksi myymälä jouduttiin lopettamaan sunnuntain kiinniolon vuoksi. Pisteenä i:n päällä oli vuoden tärkeimpien joulukauppapäivien osuminen sunnuntaille vuonna 2018.
 Periaatteellinen kysymys lähtee vahvasta kristillisyydestä.
 – Kunnioitan niitä arvoja, kuten isäni, joka aikoinaan teki päätöksen pitää kaupan kiinni sunnuntaina. Elämme kuitenkin asiakkaiden armoilla. On pakko tehdä valintoja, jotta pystyt pitämään yrityksen ja 1500 ihmisen työpaikat elossa. Lähtötelineisiin ei voi hirttäytyä, muuten käy huonosti, Ylinen korostaa.
 Päätös ei syntynyt helposti. Tiukan väännön jälkeen "viimeinen mohikaani" kuitenkin taipui ja isä ja poika ilmoittivat sunnuntaikaupan vapauttamisesta yhdessä.
 – Päätökseen tarvittiin perheen, sisarusten ja johtoryhmän tukea, mutta itse jouduin tämän taistelemaan. Ei isäukkoa voi seinälle nostaa ja laittaa pois. Hänellä on paljon arvokasta tietoa, uskomaton kokemus ja osaaminen, mutta meidänkin pitää uudistua. Uudistuksia täytyy joskus tehdä tiukalla väännöllä ja ottaa riski. Jonkun täytyy se risti kantaa. Ehkä minä olen ollut se.
 Ylinen on opiskellut työn ohessa etänä taloushallintoa ja kansainvälistä markkinointia. Kalle Niskala / Yle
 "Jannen kauppakorkeakoulu"
 Janne Ylinen uskoo, että tulevaisuuden kauppa on kivijalkakaupan ja verkkokaupan yhdistelmä, joka myy tavaroiden lisäksi palveluja. Vähittäiskauppa keskittyy, mutta suomalaiset kaupat pärjäävät jatkossakin, jos ne tuntevat asiakkaansa. Suurimmat haasteet ovat kuluttajakäyttäytymisen muuttuminen ja ilmastonmuutos.
 Ylinen uskoo, että myös HalpaHalli pärjää, jos asiat tehdään hyvin ja oikein. Työpaikalla entistä tärkeämpää on ihmiskeskeisyys ja yksilöiden johtaminen.
 Maailmaa voi hahmottaa myös Pohjoisesta tai Kokkolasta käsin. Kalle Niskala / Yle
 Janne Ylinen on neljän lapsen isä. Ensi vuonna vanhin poika lähtee kesätöihin. Suosittelisiko hän lapselleen samanlaista tietä kuin mitä itse on kulkenut?
 – Jos "Eskon kauppakorkeakoulun" tekisi vähän fiksummalla tavalla, ei niin jääräpäisesti vaan lempeämmin, niin uskon, että se olisi erittäin hyvä polku.
 Koulun ja opiskelun Janne Ylinen hoitaisi kuitenkin ensin kunnolla. Vaikka Ylinen näkisi mielellään jälkikasvunsa perheyrityksessä, jokainen tekee itse omat ratkaisunsa.
 Perheyrityksessä perhe kannattelee.
 – Se on yhteispeliä. Yritys on kuin perhe, perhe on yritys.

Vahvan yrittäjäisän varjossa kasvanut HalpaHallin Janne Ylinen: Isä järjesti minulle oman kauppakorkeakoulun


Summary: Palkanalennuksia vastaan lakkoilleista työläisistä kaksi kuoli Kemin veritorstaiksi nimetyissä tapahtumissa elokuussa 1949.

Päivälleen 70 vuotta sitten, torstaina 18. elokuuta vuonna 1949 kolmetuhantinen joukko lakkoilevia työläisiä kuhisi kokoontuneena Kemin Karihaaran työväentalon pihamaalle. Kukaan heistä ei vielä tuolloin tiennyt, että iltapäivän päätteeksi yksi heistä olisi kuollut, toinen kuolettavasti loukkaantunut.
 Lakkolaisten joukossa luottamus joukkovoimaan esitettyjä palkanalennusvaatimuksia vastaan oli vahva. Karihaaran työväentalolla pidettiin puheita, yhtenä puhujana oli ay-toimitsija  Hildur Ellilä , tuolloin 19-vuotiaan  Sylvi Viitalan  äiti.
 – Iloisella mielin oltiin lähdössä liikkeelle. Ei tajuttu, mitä voisi tapahtua, muistelee vuosikymmenten takaisia tapahtumia Sylvi Viitala.
 Tapahtumat muistetaan nimillä Kemin veritorstai ja Lautiosaaren kapina. Professori, kommunistisen puolueen ja Etsivän keskuspoliisin historiaa tutkineen  Matti Lackmanin  mukaan kahden mielenosoittajan,  Felix Pietilän  ja  Anni Kontiokankaan  kuolemaan johtanut mellakka on Suomessa viimeinen poliittinen joukkoliikehdintä, joka on vaatinut ihmishenkiä.
 – Näin laajoja poliittisia marsseja ei ylipäätään Suomessa ole ollut 1970-luvun jälkeen, muistuttaa Lackman.
 Viime vuosien ihmishenkiä vaatineissa tapauksissa, niin sanotussa  hyppypotkutapauksessa  kuin  Turun puukotuksissakin , voi ajatella taustalla olleen jonkinlainen poliittinen motiivi. Näihin ei kuitenkaan liity joukkoliikehdintää, Lackman sanoo.
 Poliisit taluttavat mielenosoitukseen osallistunutta työläistä. Lakkolaisista 63 tuomittiin kapinan yrityksestä kuritushuoneeseen, mutta armahdettiin myöhemmin erillislailla. Pressfoto
 Kommunistit kärkkyivät valtaa, lakkoilijat palkkoja
 Kemin veritorstain tapahtumiin johtanut palkkariita sai alkunsa 1. heinäkuuta, kun sosiaaliministeriön palkkaosasto vaati metsätehdas Kemi Oy:n 260 puunkäsittelijän urakkapalkkoja laskettaviksi 30–40 prosenttia.
 Lakkoon yhtyivät nopeasti läheisten Kemijokisuun erottelutyömaan, Karihaaran sahan ja Kemin sataman työntekijät, jolloin lakko koski jo tuhansia työntekijöitä.
 – Tavallisen ihmisen asemaanhan se tuntuu, jos palkkoja lasketaan huomattavasti. Kun vielä alettiin käyttää rikkurityövoimaa, se suututti ihmisiä, professori Matti Lackman sanoo.
 Osallisille kyse oli puhtaasti palkkataistelusta, mutta todellisuudessa mielenilmauksella oli myös raadollisempia, reaalipoliittisia vaikuttimia. Lakkoa ajavat kommunistit toivoivat sen avulla pystyvänsä kaatamaan K.A. Fagerholmin vähemmistöhallituksen ja saavansa lisää valtaa SAK:ssa.
 – Kommunistinen puolue kärkkyi, että jos tilanne lähtee kehittymään, niin me tulemme esiin sopivan tilanteen tullen, Lackman kuvailee.
 "Aja sitten lujaa, nyt on kiire"
 Karihaaran työväentalolta Tornionkatua pitkin kohti uiton erottelutyömaata marssivan joukon tarkoituksena oli pistää lakkorintamaan kiilaa lyöneet rikkurit kuriin.
 Sylvin tuleva mies  Pauli Viitala  ei kohtalokkaaseen marssiin osallistunut. Hän työskenteli tapahtumapaikan vieressä sijainneella Isohaaran pato- ja siltatyömaalla.
 Paluumatkalla kauppareissulta Viitala ajoi polkupyörällään takaisin kohti Kemijoen Vallitunsaaressa sijaitsevaa majapaikkaa, kun poliisipartio pysäytti hänet.
 – Partion johtaja kysyi mihin nuori mies on menossa. Kun kerroin, sanoi poliisi että “aja sitten lujaa, nyt on kiire”, muistelee tuolloin 17-vuotias Pauli Viitala.
 Vallitunsaaresta Viitala seurasi jokihaaran vastarannalle kokoontuneiden lakkolaisten ja poliisien yhteenottoa. Poliisit olivat ryhmittyneet estämään lakkolaisten pääsyn patosillalle. Intomielisimpiä viranomaisten vastustelu ja varoitukset “lain ja hallituksen nimeen” eivät kuitenkaan estäneet yrittämästä.
 – Kun marssin etujoukko ja tapahtumaa seuranneet lehtimiehet tulivat paikalle, alkoivat poliisit heti pamputtaa. Kansan Tahdon toimittaja [Kullervo] Kaukonen sai osansa pamputuksesta, Viitala muistelee.
 Sylvi Viitala oli mukana Kemin veritorstain mielenosoituskulkueessa. Puoliso Pauli seurasi tapahtumia jokihaaran toiselta rannalta Vallitunsaaresta. Kimmo Hiltula / Yle
 Raavaat miehet marssivat etujoukoissa
 Sylvi Viitala oli mukana kulkueessa. Etujoukoissa marssivat raavaat miehet, Viitalan paikka oli joukon keskivaiheilla. Siellä olo kävi tukalaksi, kun poliisi pysäytti Tornionkatua marssineen etujoukon, mutta taempana marssivat jatkoivat kulkuaan.
 Etummaisten marssijoiden yritettyä rynnäköidä patosillalle poliisit ampuivat varoituslaukauksia ilmaan. Marssijoukoissa ollut Sylvi Viitala ei nähnyt tapahtumia tien mutkan ja metsikön takaa.
 Hän kuitenkin kuuli laukaukset. Järkytys oli niin suuri, ettei Sylvi Viitala muista kuinka päätyi asuinpaikkanaan toimineeseen uiton naisten parakkiin.
 – Joku mies nosti tien vieressä ollutta piikkilanka-aitaa ja sanoi, että mene sinä nuori tyttö tästä metsän kautta, Viitala muistelee.
 Kun äiti oli vankilassa ei kukaan käynyt katsomassa, oliko meillä penskoilla ruokaa tai juotavaa.  Sylvi Viitala
 Jutun pääkuvasta näkee, kuinka hajalleen joutunut mielenosoittajajoukko pakenee poliisien ampumia varoituslaukauksia. Hiekkapintainen Tornionkatu pöllyää ihmisten jaloissa ja väkijoukon keskeltä erottuu kohtalokas kuorma-auto: sen alle Anni Kontiokangas piiloutui luodeilta ja sai auton liikkeelle lähtiessä kuolemaan johtaneet vammat.
 Mellakan toinen uhri Felix Pietilä sai surmansa pistoolin luodista rynnäkköä seuranneen pakomatkan aikana.
 Poliiseille mitalit, mielenosoittajille vankeutta
 Virallisen historiankirjoituksen mukaan poliisi ei ampunut mielenosoittajia kohti, vaan ainoastaan ilmaan. Aseita oli molemmilla puolilla, ja kummaltakin puolelta kuultiin laukauksia.
 Sitä, kenen aseesta Felix Pietilän surmannut luoti lähti, ei tiedetä varmaksi vielä tänäkään päivänä. Tapahtumapaikalle pystytetyssä muistomerkissä kerrotaan poliisin avanneen "tulen kohden työläisten järjestäytynyttä rauhallista mielenosoitusta".
 Veritekoa selvitettiin aikanaan oikeudessa, mutta oikeus ei pystynyt nimeämään ampujaa, eikä tuomioita annettu. Sen sijaan mieltään osoittaneista lakkolaisista syytteeseen joutui 127 ihmistä. Heistä 63 sai erimittaisia tuomioita kapinan yrityksestä, yhtenä heistä Sylvi Viitalan äiti Hildur Ellilä.
 Urho Kekkosen  hallitus armahti kaikki tuomitut erillislailla.
 – Hän taisi olla linnassa kolme kuukautta ennen kuin hänet armahdettiin, muistelee Pauli Viitala.
 Äidin vankeustuomion aika ei Sylvin perheessä ollut helppo.
 – Isä Antti oli kuollut talvisodan kolmanneksi viimeisenä päivänä. Äiti oli jäänyt raapimaan elannon itselleen ja kuudelle lapselleen. Kun äiti oli vankilassa, ei kukaan käynyt katsomassa, oliko meillä penskoilla ruokaa tai juotavaa, muistelee Sylvi Viitala.
 Anni Kontiokankaan ja Felix Pietilän vaatimattomat hautakivet Kemin Ristikankaan vapaa-ajattelijoiden hautausmaalla. Kimmo Hiltula / Yle
 "Enköhän minäkin mustalle listalle joutunut"
 Kemin tapahtumat muodostuivat osaksi suomalaisen työväenliikkeen kulttuuriperintöä  Elvi Sinervon  aihetta käsittelevien runojen "Lintu mustasiipi lennä" ja "Sinä tiedät luokkasi lait" myötä. Tutuimmaksi ne ovat tulleet lauluyhtye  Agit-Propin levyttäminä .
 Kemin tapahtumien jälkeen osa pelkäsi kommunistien ryhtyvän entistä innokkaammin yhteiskuntarauhaa järkyttäviin lakkoihin. Näin ei kuitenkaan tapahtunut.
 – Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa katsottiin maan eduksi se, että Suomi pystyisi maksamaan sotakorvauksensa, eikä sitä lakkoilemalla häirittäisi, sanoo professori Matti Lackman.
 Kemijokisuun uiton erottelutyömaan palkat hallitus palautti lakkoa edeltävälle tasolle, eli siinä mielessä mielenosoittajien tavoitteet täyttyivät.
 Mutta vaikka kuritushuonerangaistuksiin tuomitut lakkoagitaattorit vapautettiinkin vankilasta, ei heidän mainettaan koskaan palautettu.
 – Kaikkia lakkolaisia pidettiin kommunisteina ja enköhän minäkin mustalle listalle joutunut, arvelee Pauli Viitala.
 Silti elokuun 1949 tapahtumat eivät aikaansaaneet entistä syvempää juopaa ihmisten välille.
 – Minä luulen, että ihmiset ymmärsivät meidän taistelleen vain oman elannon puolesta, sanoo Sylvi Viitala.
 Voit keskustella aiheesta klo 22 asti.
 Lue myös:
 Kemin veritorstai 1949 Elävässä arkistossa
 Mitä tapahtui, kun Suomi turvautui yleislakkoon? Katso välähdyksiä maamme työhistoriasta
 Kahdeksan tunnin työpäivä saavutettiin sata vuotta sitten yhdessä päivässä – aseella uhaten

Näin kaksi ihmistä kuoli poikkeuksellisessa työväen mielenilmauksessa – Sylvi Viitala kuuli laukaukset ja järkyttyi: "Ei tajuttu, mitä voisi tapahtua"


Summary: Lentoasemalla oli käynnissä Lappeenrannan Ilmailuyhdistyksen järjestämä tapahtuma, jossa oli mahdollista kokeilla kiihdytysajoa.

Lappeenrannan lentoasemalla sattui sunnuntaina vakava onnettomuus, jossa noin 30-vuotias mies menetti kovassa vauhdissa auton hallinnan ja kuoli.
 Etelä-Karjalan pelastuslaitoksen päivystävä palomestari kertoo, että onnettomuus sattui aamupäivällä ennen kello yhtätoista.
 Poliisi ei epäile asiaan liittyvän rikosta. Poliisi tutkii tapausta kuolemansyyn tutkintana.  Lauri Heino / Lehtikuva
 Lentoasemalla oli käynnissä Lappeenrannan Ilmailuyhdistyksen järjestämä tapahtuma, jossa oli muun muassa mahdollista kokeilla kiihdytysajoa. Onnettomuushetkellä ajoneuvon nopeus oli poliisin mukaan noin 300 kilometriä tunnissa.
 Toisin kuin jutussa aiemmin sanottiin kyseessä ei ollut virallinen kiihdytysauto vaan viritetty henkilöauto.
 Poliisi tiedotti iltapäivällä, että onnettomuudessa ei epäillä rikosta. Poliisi tutkii tapahtunutta kuolemansyyn tutkintana eikä tiedota asiasta enempää.
 Tutkinnanjohtaja rikoskomisario  Petri Korpisammal  kertoo STT:lle, että mies kuoli välittömästi. Korpisammal kertoo miehen syntyneen vuonna 1988 ja olleen kotoisin Pohjanmaalta.
 Onnettomuus oli tapahtunut hidastamisvaiheessa. Auto oli heittelehtinyt ja ajautunut sivuun nurmialueelle. Auto oli kierähtänyt monta kertaa katon kautta ympäri.
 Turmassa käytetty auto oli henkilöauto, jota oli Korpisammaleen mukaan viritetty. Auto oli malliltaan vuoden 1989 Audi Quattro.
 Tapahtuma on kaikille avoin
 Tapahtumajärjestäjä Lappeenrannan Ilmailuyhdistys ry:n puheenjohtaja  Ilkka Toivanen  kertoo STT:lle, että onnettomuus oli tapahtunut noin vartti tapahtuman alun jälkeen.
 – Onnettomuus on hyvin valitettava ja surullinen, Toivanen sanoo.
 Toivasen mukaan tapahtumaan saa tulla kuka tahansa kokeilemaan oman ajoneuvonsa kiihtyvyyttä. Tarkoituksena on luoda mahdollisimman turvallinen ja vähäriskinen paikka oman ajoneuvon kokeilemiselle.
 Ajoneuvot tarkastetaan silmämääräisesti ennen ajoa.
 – Katsotaan, että akku ei ole irti eikä ole irtonaisia tavaroita sisäpuolella autoa tai ulkoisesti irtoavia osia. Myös renkaiden kunto katsotaan, Toivanen kertoo.
 Yleisö on sijoitettu tapahtuman ajaksi ajoalueen lähtöpäähän. Matkaa kiitotielle on Toivasen mukaan noin 100 metriä.
 Ajoihin on aiempina vuosina osallistunut Toivasen mukaan muutama sata ihmistä ja yleisöä on paikalla saman verran. Yleisöstä osa on ollut tutustumassa ilmailuun ja osa seuraamassa ajoja.
 Onnettomuustutkintakeskus Otkes ei ensitietojen perusteella aloita tutkintaa sunnuntaina Lappeenrannan kiihdytysajotapahtumassa tapahtuneesta turmasta, kertoi Otkesin johtaja  Veli-Pekka Nurmi  STT:lle.
 Juttua muokattu 18.8.2019 kello 13.31: Täsmennetty, että kyseessä oli viritetty henkilöauto eikä kiihdytysauto.
 Juttua muokattu 18.8.2019 kello 16.10: Korjattu Ylen aiemmin uutisoima tieto, että menehtynyt kuljettaja olisi ollut Vantaalta. STT:n saamien tietojen mukaan kuljettaja oli kotoisin Pohjanmaalta.

Mies kuoli ajettuaan noin 300 kilometrin tuntivauhdissa ulos Lappeenrannassa ilmailutapahtumassa


Tampereen keskustassa ammuttiin tänään aamulla yhtä ihmistä. Tapaus sattui Hatanpään Valtatie 1:n kohdalla ydinkeskustassa noin kello 4.50, poliisi kertoo STT:lle.
 Haavoittunut uhri kuljetettiin sairaalahoitoon. Poliisi ei kommentoi haavoittuneen vammojen vakavuutta.
 Poliisi otti tapahtumapaikalta kiinni yhden henkilön.
 – Hänen osuuttaan ampumiseen selvitetään, kertoo tutkinnanjohtaja  Markku Laakso .
 Poliisi ei tutkinnallisista syistä antanut päivällä julki tietoja osallisten sukupuolesta tai iästä. Poliisi ei myöskään arvioinut vielä, oliko sivullisia joutunut ampumisen yhteydessä vaaraan.
 Useita ihmisiä on kutsuttu välikohtaukseen liittyen poliisiin kuultaviksi. Tapausta tutkitaan tapon yrityksenä.
 Ampumatapauksesta uutisoivat tänään esimerkiksi Aamulehti, Iltalehti ja Ilta-Sanomat.

Yhtä ihmistä ammuttiin Tampereen keskustassa – Uhri vietiin sairaalaan, yksi otettiin kiinni


Summary: Mielenosoitukselle on saatu lupa Hongkongin viranomaisilta, mutta väkijoukon pitäisi pysytellä paikallaan.

Hongkongissa valtava väkijoukko kerääntyi jälleen sunnuntaina osoittamaan mieltään demokratian puolesta. Kuvista nähdään horisonttiin saakka ulottuva ihmismassa, jossa kaikki ovat suojautuneet sateenvarjojen alle. Hongkongissa on koko päivän satanut vettä.
 – Haluamme äänioikeuden, Ylen paikalla oleva toimittaja  Mika Mäkeläinen  tviittasi Victoria Parkin puistoalueelle kokoontuneiden mielenosoittajien huutaneen.
 Hongkongin viranomaiset antoivat luvan mielenosoituksen järjestäjälle, ihmisoikeusjärjestö Civil Human Rights Frontille luvan osoittaa mieltään vain puistoalueella.
 Järjestäjät ovat jo ennen mielenosoitusta pohtineet, mahtuuko valtava väkijoukko puistoon. Järjestö oli anonut, että väkijoukko voisi marssia rantakatuja pitkin Causewayn kaupunginosan kautta Hongkongin kaupalliseen keskustaan. Viranomaiset eivät antaneet tähän lupaa.
 Tapahtumia seuraava  South China Morning Post -lehti  kertoi alkuillasta, että mielenosoituksen väriin, mustaan, pukeutuneet ihmiset ovat kuitenkin lähteneet kävelemään pois Victoria Parkista kohti Centralia. Mielenosoittajat huutelevat silloin tällöin iskulauseita, mutta tunnelma on rauhallinen.
 Google Maps
 Illan tullen väkijoukko puistossa ja sitä ympäröivillä pääteillä on jo hieman alkanut harventua. Myös Hongkongin liikenne on saatu osin kulkemaan uudellleen. Mielenosoituksen järjestäjä kertoi South China Morning Postille iltayhdeksän jälkeen paikallista aikaa, että virallinen mielenosoitus on päättynyt.
 Ylen toimittaja Mika Mäkeläinen kertoi aiemmin päivällä tilanteen pysyneen rauhallisena, vaikka paikalla oli ainakin satoja tuhansia ihmisiä, järjestäjän mukaan jopa 1,7 miljoonaa mielenosoittajaa. Mielenosoittajat eivät olleet varustautuneet väkivaltaisuuksiin, eikä poliisejakaan näkynyt katukuvassa.
 Aiemmin poliisit ovat käyttäneet mielenosoittajia vastaan kumiluoteja, kyynelkaasua ja pippurisumutetta.
 Hongkongin kiinalaismieliset viranomaiset ja manner-Kiinan johto ovat kovasanaisesti vaatineet, että mielenosoittajien on noudatettava määräyksiä ja pidettävä tapahtumat rauhanomaisina.
 Mielenosoittajat vastustavat lakia, jonka mukaan Hongkongissa kiinni otetut, rikoksista epäillyt henkilöt voitaisiin viedä manneer-Kiinaan tuomittaviksi. Tästä laista on periaatteessa jo luovuttu, mutta mielenosoittajat vaativat, että asia ilmaistaisiin yksiselitteisesti. Väki vaatii myös Hongkongin demokratian turvaamista.
 Lue lisää :
 Yle Hongkongissa: Opettajat osoittavat mieltään – "Älkää ampuko oppilaitamme"

Hongkongin jättimielenosoitus on sujunut toistaiseksi rauhallisesti – Sateenvarjomeri kertoo satatuhatpäisestä väkijoukosta


Summary: Ulkoministeriössä pelätään, että köyhistä maista tulevat poimijat ovat vaarassa joutua ihmiskaupan uhreiksi.

Maahamme tuli tänä vuonna hieman yli 2 400 thaimaalaista marjanpoimijaa. Määrä on sama kuin vuosi sitten.
 Poimijoita kuitenkin kaivattaisiin enemmän, sanovat Ylen tavoittamat marjayrittäjät.
 Heinäkuussa työ- ja elinkeinoministeriön hallitusneuvos  Olli Sorainen  myönsi, että  Suomi ei saanut  neuvoteltua Thaimaan kanssa poimintaviisumeja lisää tälle vuodelle.
 Suomessa tullut käräjäoikeuden  tuomio  marjapoimijoiden ihmiskaupasta on saattanut vaikuttaa Thaimaan viranomaisten innokkuuteen myöntää lupia. Käräjäoikeus tuomitsi viime vuonna yrittäjän ehdolliseen vankeuteen ja liiketoimintakieltoon sekä maksamaan poimijoille yhteensä yli 200 000 euron korvaukset.
 Tapauksen käsittely hovioikeudessa  alkoi tällä viikolla .
 Poimijoita tarvittaisiin puolet enemmän
 Sotkamolaisen marjayritys Arctic Internationalin toimitusjohtaja  Janne Naapanki  kertoo, että poimijoita kaivataan lisää.
 – Tämä on akuutti ongelma, sillä tarvitsemme lähes puolet lisää poimijoita.
 Naapangin mukaan uusista Aasian maista on osoitettu isoa kiinnostusta  suomalaisia marjamaita kohtaan .
 – Meidän yrityksemme osalta neuvottelut ovat käynnissä kahden Kaakkois-Aasian maan kanssa. Asiaa hidastuttaa suuresti se, että emme ole saaneet edes kokeiluluonteisia viisumeita.
 – Parhaamme mukaan yritämme ja toivomme, että viranomaiset antaisivat uusia maita auki marjanpoimintaan, Naapanki jatkaa.
 Ulkoministeriön maahantuloasioiden yksikössä on huomattu marjayritysten toiveet laajentaa marjanpoimijoiden määriä uusista maista.
 – Mitä köyhemmistä maista Suomeen ja yleensä Schengen-alueelle tullaan, sitä suurempi riski on joutua esimerkiksi ihmiskaupan uhriksi, Ulkoministeriön maahantuloasioiden yksikön päällikkö  Leena Liukkonen  kertoo Ylelle sähköpostitse.
 Liukkonen kertoo myös, että on maita, joista tulevat viisumihakemukset menevät niin sanotulle ennakkolausunnolle muihin Schengen-maihin.
 – Näin ollen viisumin myöntäminen ei ole yksistään Suomen asia.
 Hyväksikäytön riski tiedostetaan
 Luonnonmarjojen jalostukseen erikoistuneen suomussalmelaisen Kiantama Oy:n toimitusjohtaja  Vernu Vasunta  on suunnitellut palkkaavansa uusia poimijoita Vietnamista. Myös kiinalaiset ovat nousset esille, mutta heille viisumien saamisen Vasunta kokee vaikeaksi.
 – Se vaatii koko prosessin rakentamisen, pitää etsiä muun muassa yhteistyökumppanit. Esimerkiksi Thaimaassa tämä kulttuuri on rakennettu jo toimivaksi.
 Arctic Internationalin toimitusjohtaja Janne Naapanki ymmärtää viranomaisten huolen marjanpoimijoiden kohtelusta. Samaa mieltä on Vasunta.
 – Ainahan siinä on riski. Yrityksen, joka kutsuu poimijoita pitää toimia vastuullisesti ja selvittää taustat. Pitää olla mahdollisimman paljon mukana prosessissa, joka sulkee pois väärinkäytökset, Vasunta.
 Vasunta pitää viranomaisten kanssa tehtyä yhteistyö on tärkeänä.
 – Mitä kauemmas meiltä Suomesta mennään, niin esimerkiksi korruptio on hyvin yleistä ja viranomaisiin luottaminen voi olla kyseenalaista.
 Korjattu 18.8.2019 kello 13.27 Arctic Internationalin kirjoitusasu, joka oli alun perin virheellisesti Actic International.
 Olisiko hyvä, että Suomeen saataisiin lisää ulkomaisia marjanpoimijoita? Keskustele aiheesta kello 22.00 saakka!
 Lue myös:
 Thaipoimijoiden ensimmäinen kapina johti taisteluun, jossa jokainen hävisi – ihmiskauppiaaksi syytetty marjakeisari tuntee kaunaa joka päivä
 Riisinviljelijä voi hankkia marjastamalla monen vuoden tulot – parhaimmillaan marjamatka Suomeen on pääsy parempaan tulevaisuuteen
 Thaipoimija tekee metsässä pitkää päivää – käteen pitää jäädä vähintään 30 euroa joka päivä
 Poimitaanko pakastemarjat pakkotyössä? Marja-alan rakenteista pitää keskustella, sanoo ihmiskaupan asiantuntija

Marjayritykset haluaisivat lisää ulkomaisia poimijoita ja uusista maista – "Tarvitsemme lähes puolet lisää poimijoita"


Summary: Lähiökauppaa Järvenpäässä pitävä Marko Hoikkaniemi joutuu rikosten kanssa tekemisiin päivittäin.

Kello on aamupäivällä tuskin yhtätoista, kun kauppias  Marko Hoikkaniemen  liikkeestä lähtee ensimmäinen rikosilmoitus myymälävarkaudesta.
 Järvenpäässä kolmea K-markettia pitävä Hoikkaniemi on kauppias kutsumuksesta, mutta olosuhteiden pakosta hänessä on myös ripaus vartijaa ja poliisia. Kauppiaana rikosten kanssa joutuu tekemisiin päivittäin.
 – On näpistyksiä, ryöstöä, murtoa, väkivaltaa, hän luettelee.
 Eniten ongelmia on Hoikkaniemen mukaan täällä, "kuuluisan Jampan lähiön" marketissa. Sisään kävellessä sitä ei aluksi huomaa, mutta kaupassa on paljon merkkejä siitä, että täältä on viety tavaraa sadan prosentin alennuksella.
 Kun poliisilla on entistä vähemmän aikaa tutkia myymälävarkauksien kaltaisia massarikoksia, kauppiaan on ollut pakko toimia itse.
 "Minulla on aika paljon nimiä tiedossa"
 Kaljalavan, partakoneenteriä ja joitakin kosmetiikkatuotteita saa vain kassalta pyytämällä. Valvontakameroita on lisätty. Kauppias liikkuu myymälätiloissa aina kun mahdollista. Kaupan seinustalta on viety penkki, joka houkutti turhan usein myös ei-toivottuja porukoita.
 Jo tuulikaapissa on kyltti, jonka mukaan kaikki myymälävarkaudet ilmoitetaan. Sekään ei riitä, vaan Hoikkaniemi pitää huolen, että rikosilmoitusten mukana lähtee myös epäillyn nimi.
 – Nyt kun ollaan jo kaksi vuotta pidetty kauppaa tässä, minulla on jo aika paljon nimiä tiedossa.
 Kauppiaan kokemuksen mukaan pelkän valvontakameran kuvan lähettäminen vartiointiliikkeen kautta poliisille "on yhtä tyhjän kanssa". Mutta jos ilmoituksessa on epäillyn nimi, tuomioita tulee.
 On yleinen harhaluulo, että vakuutus korvaisi yksittäistä näpistystä.  Marko Hoikkaniemi
 Hoikkaniemen toimistossa on jopa paksu kansio, joka on täynnä syyttäjältä ja käräjäoikeudelta tulleita vastauksia rikosilmoituksiin. Kansion selkämykseen on piirretty iso sydän.
 – Ilman huumoria tästä ei selviä, kauppias naurahtaa.
 Hoikkaniemi on myös päättänyt, että hän juoksee jokaisen kaljavarkaan kiinni. Siinä on riskinsä: viime vuonna hänet pahoinpideltiin. Se sai hänet entistä vakuuttuneemmaksi siitä, että ongelmalle on tehtävä jotakin.
 Kauppiaan mukaan häntä on uhkailtu ja haukuttu, ja kollegatkin ovat varoittaneet tiukan linjan johtavan vielä vaikeuksiin. Toimet ovat kuitenkin vaikuttaneet, sillä näpistykset ovat vähentyneet huomattavasti ja myös myynti on kasvanut.
 – Tästä kaupungista löytyy tietty määrä tekijöitä. Jos minä teen varastelusta vaikeampaa, he etsivät helpomman paikan. Se näkyy tuloksessa.
 "Olen kunnioittanut poliisia, mutta en voi enää"
 Siihen Hoikkaniemi ei kuitenkaan ole tyytyväinen, että hän kokee joutuvansa tekemään poliisin töitä. Hänellä on kokemusta ruokakaupoissa työskentelystä kolmelta eri vuosikymmeneltä, ja tuona aikana käsitys poliisin toiminnasta on muuttunut dramaattisesti.
 – Olen kunnioittanut poliisia, mutta en todellakaan voi enää, hän sanoo.
 Viime vuosien aikana poliisi on priorisoinut rikostutkintaa siten, että niin sanottuja massarikokset, kuten näpistykset ja lievemmät pahoinpitelyt selviävät entistä harvemmin.
 Rikosilmoituksia suodatetaan entistä enemmän törkeyden, yhteiskunnallisen merkityksen ja selvittämisen vaikeuden pohjalta. Ajatuksena on ollut antaa rikostutkijoille aikaa keskittyä vakavimpien rikosten selvittämiseen.
 Uutta linjausta on toteutettu kenties voimakkaimmin juuri Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen alueella, jolla myös Hoikkaniemen kaupat sijaitsevat.
 Jos poliisilla olisi yhtä paljon kiinnostusta massarikoksiin kuin liikennevalvontaan, meillä ei olisi mitään hätää.  Marko Hoikkaniemi
 Kauppiaana Hoikkaniemi kohtaa työssään lähes pelkästään lieviä rikoksia, joiden tutkinnasta on tingitty. Ja vaikka yksittäinen myymälävarkaus on pieni asia, ongelma aiheuttaa hänelle vuosittain kymmenien tuhansien eurojen kustannukset.
 – On yleinen harhaluulo, että vakuutus korvaisi yksittäistä näpistystä. Sen takia asia kiinnostaa minua.
 Sen vuoksi kauppias olisi myös valmis maksamaan siitä, että poliisille saataisiin lisää voimavaroja myös massarikollisuuden tutkintaan. Hänen mukaansa aina ei voi puhua vain resursseista, vaan on puhuttava myös siitä, mikä on oikein ja mikä väärin.
 – Ja vertauksen vuoksi voi sanoa, että jos poliisilla olisi yhtä paljon kiinnostusta massarikoksiin kuin liikennevalvontaan, meillä ei olisi mitään hätää, hän heittää.
 300 uutta poliisia tulossa
 Ainakin osittain Hoikkaniemen toive onkin toteutumassa – uudessa hallitusohjelmassa on nimittäin luvattu rahat noin kolmensadan uuden poliisin palkkaamiseen valtakunnallisesti. Se on tosin alle puolet siitä, mitä poliisi on itse esittänyt.
 Poliisihallituksen poliisitarkastaja  Jyrki Ahon  mukaan omaisuusrikosten tutkinta on kärsinyt, kun henkilöstöä on siirretty muihin tehtäviin. Hän kuitenkin huomauttaa, että myös rikoksia ennalta estävään työhön tarvitaan varoja.
 – Poliisin ja sidosryhmien tekemään ennalta estävään työhön sijoittaminen on kannattavampaa kuin jälkikäteen tapahtuvaan rikosten selvittämiseen sijoittaminen, Aho sanoo.
 Hoikkaniemi myöntää, että työn sivuvaikutuksena tulevat varkaudet ja uhkailu uuvuttavat. Joskus se saa hänet miettimään, kannattaako hommaa edes jatkaa.
 – Mutta oikeasti ajattelen, että tämä on hieno ammatti.

Kauppias turhautui, kun myymälävarkaudet jäivät jatkuvasti selvittämättä – sitten hän keksi, millä röyhkeimmät varkaat saadaan kuriin


Summary: Terrori-iskusta on kulunut kaksi vuotta.

Turun kaduilla marssivat sunnuntaina ainakin kansallismieliset ja äärioikeistolaisia ryhmiä vastustavat mielenosoittajat, kun kaupunkiin kohdistuneesta terrori-iskusta tuli kuluneeksi kaksi vuotta.
 Puolen päivän aikaan Turun Vähätorilta lähti matkaan Kansallismielisten liittouma -yhdistyksen 188 Kukkavirta -kulkue, joka ryhmittyi Aurajoen molemmille puolille.
 Kansallismielisten liittouma kertoo olevansa kansallismielisten ja isänmaallisten henkilöiden yhteistyöjärjestö. Viime vuonna sen vastaavassa Kukkavirta-tapahtumassa oli läsnä muun muassa Pohjoismaisen vastarintaliikkeen jäseniä.
 Kukkavirta-kulkueessa oli mukana arviolta 250 osallistujaa. Osallistujat pitivät Aurajoen rannassa hiljaisen hetken, minkä jälkeen perussuomalaisten kansanedustaja Vilhelm Junnila piti puheen. Puheessaan hän vetosi Turun kaupunkia kunnioittamaan Turun terrori-iskun uhreja ja valaisemaan Turun Kirjastosillan Suomen lipun väreillä jokaisena tulevana elokuun 18. päivänä.
 Kukkavirta-kulkue lähti liikkeelle Turun Vähätorilta. Andy Ödman / Yle
 Kukkavirta-kulkue laski kukkia Aurajokeen. Andy Ödman / Yle
 Vastamielenilmaus keräsi tuplasti osanottajia
 Protestina 188 Kukkavirta -kulkueelle Turussa järjestettiin myös Turku ilman natseja -vastamielenosoitus. Turku ilman natseja -mielenosoituksen järjestäjät vastustavat äärioikeistolaisia ryhmittymiä ja kokevat niiden käyttävän terrori-iskun muistopäivää hyväksi agendansa edistämiseen.
 Puolalanpuistosta matkaan lähteneeseen mielenilmaukseen kokoontui arviolta noin 500 osallistujaa.
 Kulkue marssi rumpujen ja “Ei natseja Turkuun, ei natseja minnekään” -huutojen saattelemana Puolalanpuistosta Vanhalle Suurtorille, jossa oli puheita ja muuta ohjelmaa.
 Turku ilman natseja -mielenilmaukseen osallistui noin 500 ihmistä. Paula Collin / Yle
 Mielenilmaus päättyi Vanhalle Suurtorille. Paula Collin / Yle
 Lounais-Suomen poliisi valvoi mielenilmauksia näkyvästi. Sekä 188 Kukkavirta -kulkueen että vastamielenilmauksen mukana kulki runsaasti poliiseja autoilla, moottoripyörillä ja jalan. Aurajoen rannalla marssivia mielenosoittajia valvoi myös venepoliisi.

Turun terrori-iskun vuosipäivää muistettiin mielenilmauksin


Summary: Sosiaalisen median tutkija Suvi Uski on sitä mieltä, että lapsista ei lähtökohtaisesti pitäisi laittaa kuvia sosiaaliseen mediaan.

Jenni Rosti , 25, pohti miehensä kanssa jo raskausaikana rajanvetoja sille, kuinka esikoinen voisi näkyä sosiaalisessa mediassa eli somessa.
 Rosti oli jo silloin aktiivinen Instagramissa, jonne hän jakoi usein tunnelmia arjestaan.
 Lapsi tulisi olemaan arjen keskiössä, joten hänestä tuntui luontevalta jakaa ajatuksia ja kuvia uudenlaisesta elämästä vauvan kanssa.
 Rostin mies suhtautui kuitenkin aluksi epäileväisesti.
 – Mieheni ei ole itse lainkaan somessa. Siksi hän ei ymmärtänyt, miksi lapsesta pitäisi jakaa kuvia. Kun keskustelimme asiasta enemmän, hänen mielensä muuttui. Hän käsitti, miksi perhearjen jakaminen on minulle luonnollista ja tärkeää, Rosti kertoo.
 Sittemmin Rosti on jakanut lapsestaan kuvia silloin tällöin Instagram-tililleen noin yhdeksänsadan seuraajan nähtäväksi.
 Vauvana tyttären kasvot saivat usein näkyä kuvissa, mutta viime aikoina Rosti on julkaissut enemmän kuvia, joissa nyt kaksivuotiaan lapsen kasvot eivät erotu.
 – Lapsi on ollut pari vuotta elämässäni ja sinä aikana oma someajatteluni on muuttunut. Huomaan miettiväni tarkemmin esimerkiksi sitä, millaisista tilanteista haluan jakaa kuvia, Rosti toteaa.
 Merkitykselliset hetket halutaan jakaa muiden kanssa
 Rosti ei ole pohdiskelujensa kanssa yksin.
 Sosiaalisesta mediasta on tullut 2010-luvulla hyvin merkittävä osa ihmisten vuorovaikutusta. Onkin luonnollista, että moni haluaa jakaa kuulumisia ja tunnelmia tuttaville esimerkiksi juuri Instagramin kautta.
 – Ihmisellä on luontainen tarve jakaa omia tunnetilojaan muiden ihmisten kanssa. Sosiaalinen media on tehnyt siitä helppoa, toteaa sosiaalisen median tutkija ja sosiaalipsykologian tohtori  Suvi Uski.
 Suvi Uski on tutkinut muun muassa sitä, miten sosiaalinen media vaikuttaa ihmisiin sekä yksilöinä että sosiaalisuuden kautta.  Pekka Tynell / Yle
 Jaettu tunnetila kertaantuu. Siksi esimerkiksi iloisista hetkistä halutaan kertoa myös muille. Uski sanoo, että erityisesti elämän tärkeät ja merkitykselliset hetket halutaan jakaa muiden kanssa somessa.
 Lapsen kanssa koettu hetki on usein juuri tällainen.
 – Kun lapsi vaikka oppii jotain uutta, on tällainen hetki vanhemmalle usein niin sanottu vau-hetki. Tällaisia vau-hetkiä luonnollisesti halutaan jakaa muille, Uski kertoo.
 Ei siis ole ihme, että Instagram on pullollaan suloisia kuvia vanhempien silmäteristä.
 Sosiaalisen median tutkija pitäisi lapsen kuvat poissa somesta
 Lasten kuvien laittaminen sosiaaliseen mediaan jakaa mielipiteitä. Aihe herättää usein napakkaakin keskustelua esimerkiksi  lapsen oikeudesta yksityisyyteen .
 Sosiaalista mediaa tutkineen Uskin kanta asiaan on selkeä.
 – Sosiaalipsykologina minulta löytyy ymmärrystä ihmisten toimintaa kohtaan. Pidän kuitenkin lähtökohtana aina sitä, että lapsista ei pitäisi julkaista kuvia sosiaaliseen mediaan, Uski sanoo.
 Uskin mukaan kyse ei ole vain esimerkiksi siitä, että kuvat saattaisivat joutua vääriin käsiin, vaan paljon laajemmasta ilmiöstä.
 – Elämme niin varhaisia digitaalisia aikoja, että vielä ei voida hahmottaa sitä, miten eri tiedot voivat vaikuttaa ihmisen tulevaisuuteen, kuten etenemismahdollisuuksiin työelämässä, Uski pohtii.
 Päätimme mieheni kanssa, että emme näytä lapsiemme kasvoja tai kerro heidän nimiään somessa.
 Hän on huolissaan erityisesti lapselle muodostuvasta digitaalisesta jalanjäljestä, johon lapsi itse ei voi vaikuttaa.
 Digitaalinen jalanjälki muodostuu kaikesta siitä tiedosta, mitä henkilöstä tallentuu verkkoon esimerkiksi juuri someen jaettujen kuvien ja tekstien kautta.
 – Kun lapsi kasvaa aikuiseksi, on hänestä olemassa paljon tietoja, jotka voidaan liittää häneen. Se on yksityisyyttä heikentävä tekijä.
 Voi esimerkiksi olla, että tulevaisuuden kasvojentunnistusteknologioiden avulla ihmisistä voidaan etsiä monenlaista tietoa eri ikävaiheissa otettujen kuvien avulla.
 Uski haluaa myös muistuttaa, että kaupalliset yhtiöt omistavat sosiaalisen median alustat.
 – Ihmisillä on taipumus ajatella, että ihan tavallista elämää tässä eletään, joten mitä vaaraa kuvista voisi olla. Emme voi tietää, mitä yhtiöt lopulta tekevät keräämillään tiedoilla tulevaisuudessa, miten ne liikkuvat eri alustojen välillä tai miten niitä yhdistellään, Uski pohtii.
 Kasvojen peittäminen on yleinen tapa suojata lapsen yksityisyyttä
 Myös  Marissa Knuuttilan,  31, perheessä lasten näkymistä somessa on pohdittu tarkasti. Knuuttila  kirjoittaa blogia  ja on aktiivinen Instagramissa.
 Knuuttilan blogilla oli kymmeniä tuhansia seuraajia, kun perheen esikoinen syntyi. Tällä hetkellä Knuuttilalla on myös toinen, lähes vuoden ikäinen lapsi.
 – Päätimme mieheni kanssa, että emme näytä lapsiemme kasvoja tai kerro heidän nimiään somessa. Koen, ettemme omista lapsiamme, joten en halua jakaa julkisesti kuvia, joista lapsen voi tunnistaa.
 Knuuttila haluaa puhua kuvien lisäksi lapsista somessa kirjoitetuista teksteistä.
 Esimerkiksi Instagram-kuvien jakoteksteissä kerrotaan usein lapsista erilaisia tarinoita ja jaetaan sattumuksia.
 – Kun tarinat ja kuvat yhdistää, on lapsesta saatavilla suuri määrä tietoa. Kun lapseni kasvavat, vähentyvät sisällöstäni heistä kerrotut tarinat ja myös selästä päin otetut kuvat. Haluan kunnioittaa heidän yksityisyyttään ja jättää heidät vähitellen pois omasta somestani, Knuuttila sanoo.
 Lasten kasvojen peittäminen on Uskin mukaan perusteltua lapsen yksityisyyden suojaamiseksi.
 – Kasvoista saa ihmisestä eniten tietoja uusilla ja tulevilla teknologioilla. Myös nimen poistaminen on hyvä, vaikkakin vähäisempi suojakeino, Uski kertoo.
 Huomaan miettiväni asiaa yhä tarkemmin, kun lapsi kasvaa isommaksi ja hänen persoonansa kehittyy.
 Uski myös kehottaa vanhempia perehtymään sometilien yksityisyysasetuksiin.
 – Näen, että sometilin asettaminen yksityiseksi on se kaikkein tärkein suojakeino, jos haluaa jakaa someen henkilökohtaisempaa sisältöä, Uski toteaa.
 Myös Rosti on pohtinut lapsen oikeutta yksityisyyteen.
 Kun Rostin tytär on kasvanut vauvasta taaperoikään ja alkaa saada tunnistettavampia piirteitä, on Rosti huomannut pohtivansa kuvien julkaisua perusteellisemmin.
 – Huomaan miettiväni asiaa yhä tarkemmin, kun lapsi kasvaa isommaksi ja hänen persoonansa kehittyy. Voi olla, että esimerkiksi vuoden päästä en halua julkaista enää hänestä kasvokuvia lainkaan, Rosti kertoo.
 "Jos lapseni kieltää kuvaamasta, ei häntä kuvata"
 Uski myös haluaa muistuttaa, että lapsesta ei pidä ottaa kuvaa, jos hän ei halua tulla kuvatuksi.
 Lapsen tahtoa kunnioittamalla tulee samalla opettaneeksi lapselle toisten digitaalisten rajojen kunnioittamista. Sitä, että aina voi kieltäytyä, jos on epämukava olo.
 – Vanhemman hyvä tehtävä on kasvattaa lasten omanarvontuntoa ja itselle suotavien asioiden rajoja niin, että saa sanoa, jos ei halua, Uski toteaa.
 Sekä Rosti että Knuuttila ovat Uskin kanssa samaa mieltä siitä, että lapsen tahtoa tulee aina kunnioittaa.
 – En halua kuvata lastani väkisin. Jos hän ei halua, että häntä kuvataan, ei näin ollen ole kuvaakaan, jonka sosiaaliseen mediaan voisi laittaa, Rosti pohtii.
 Myös Knuuttila korostaa sitä, että lapsen täytyy itse saada päättää, kuvataanko häntä.
 Perheelle selkeät, harkitut ja yhteiset pelisäännöt
 Uski painottaa, että vanhempien on hyvä pohtia etukäteen sitä, julkaistaanko lapsesta kuvia. Jos vanhempia on kaksi, on päätös hyvä tehdä yhdessä.
 Knuuttila on saanut seuraajiltaan vuosien varrella positiivista palautetta siitä, että hän on puhunut avoimesti lasten kuvien julkaisuun liittyvistä asioista.
 Aihe on kirvoittanut keskustelua ja osoittanut, että eri perheissä on hyvin vaihtelevia tapoja toimia.
 Knuuttila ei halua tuomita ihmisiä, jotka ovat valinneet toimia toisin kuin hän itse. Hän myös huomauttaa, että myös siinä on eroa, ovatko sometilit tiukasti suojattuja vai julkisia.
 – Jos minulla olisi yksityinen tili ja sata seuraajaa, jotka kaikki tunnen, voisin suhtautua asiaan eri tavoin. Toivoisin, että ihmiset miettisivät asian läpi kunnolla. Jokainen perhe tekee kuitenkin omat valintansa, Knuuttila tiivistää.
 Lue lisää:
 "Kesäkuun suosituin postaus oli, että olemme alkaneet käymään potalla", sanoo bloggaaja Iida Åfeldt, mutta mitä lapsesta kannattaa julkistaa somessa?
 Lasten kuvien julkaisemisessa pitää aina miettiä lapsen etua, sanoo professori – "Mitä nettiin laittaa, löytyy vielä vuosien jälkeen"
 ”Hei, kato millaisia kuvia sun äitisi julkaisee sinusta” – Vanhemman huomionkipeys voi jyrätä lapsen edun somessa

Jenni Rosti pohti raskausaikana, voiko vauvasta laittaa kuvia Instagramiin – sometutkija ymmärtää, miksi perhearkea halutaan jakaa, mutta kehottaa varovaisuuteen


Summary: Helsingin Messukeskuksessa järjestetty Tubecon keräsi viikonlopun aikana 17 500 osallistuja. Kuudetta kertaa järjestetyssä tapahtumassa äänensä saivat kuuluviin niin tubettajat, tiktokkaajat, podcastaajat kuin pelaajatkin.

TubeCity-kaupungin neonvärisissä kortteleissa esiteltiin tänäkin vuonna kotimaisen videoyhteisön trendejä.
 – Tällä hetkellä tehdään paljon 24h-haasteita, saatetaan esimerkiksi oleskella kaksikymmentäneljä tuntia pahvilaatikossa ja videoida kokemusta ja sen etenemistä. Youtubesta löytyy nyt runsaasti moninaisuutta: genret ovat monipuolistuneet ja ihmiset tubettavat yhä enemmän ammateistaan, kirjallisuudesta ja tietoon liittyvistä asioista,  Ville Mäkipelto  Suomen Tubetapahtumat Oy:stä luettelee.
 Ville Mäkipelto Jussi Mankkinen / Yle
 Yksi tubemaailman uusista trendeistä on tiktokkaaminen: monet suositut tubettajat ovat ottanet Tiktok-mobiilisovelluksen toiseksi formaatikseen. Kiinassa kehitetty lyhytvideopalvelu Tiktok mahdollistaa viidentoista sekunnin mittaisten videoiden kuvaamisen ja editoinnin, ja se on erityisen suosittu 8–15-vuotiaiden keskuudessa.
 Tiktokin avulla maailmanlaajuiseen maineeseen on ponkaissut esimerkiksi kruunupyyläinen  Jennifer Käld , jolla on yli neljä miljoonaa seuraajaa ja jonka suosituimmalla videolla on yli 50 miljoonaa katsojaa.
 – Tiktok ei ole vallannut Suomea, mutta se on saanut paljon tuulta siipiensä alle. Voit esiintyä siellä omana valloittavana persoonanasi ja sinua katsotaan maailmanlaajuisesti, koska kielimuureja ei ole, Ville Mäkipelto toteaa.
 Tubeconin kaupunkimaisemaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Tixtuu ja fanitapaaminen.  Jussi Mankkinen / Yle
 Tubeconin päälavaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Tiktokissa elää tanssin taika
 Tanssinopettaja, tanssija ja koreografi  Johanna Seppänen  solahti Tiktok-maailmaan oppilaidensa patistamana pari vuotta sitten.
 – Ajattelin, että kokeillaan nyt sitten. Tiktokissa oli tuolloin lähinnä huulisynkkavideoita, mikä ei oikein ollut minun juttuni. Ryhdyin kuitenkin tekemään Tiktokiin tanssivideoita, ja siitä kaikki lähti liikkeelle.
 Tanssin taika on purrut, ja tällä hetkellä Seppäsellä on Tiktokissa yli 200 000 seuraajaa.
 – Olen nimenomaan vienyt Tiktokiin tanssitaidetta, ja vaikka kyseessä on viidentoista sekunnin mittainen video, pystyy tanssin, tarinan ja tunteen avulla kertomaan monenlaisia asioita. Tuossa ajassa saa hyvin esiin tanssi-ilmaisua, flowta ja musiikin kuvittamista.
 Johanna Seppänen Jussi Mankkinen / Yle
 Seppäsen mukaan Tiktokin valttina on nimenomaan sen kansainvälisyys.
 – Itselläni on paljon suomalaisia seuraajia, mutta Tiktokilla saa kätevästi kansainvälistä näkyvyyttä. Nopea ja lyhyt video voi levitä mihin maailmankolkkaan tahansa. Youtubessa ei ehkä ole mahdollista tavoittaa ulkomaalaisia yleisöjä yhtä helposti.
 Lyhyenä formaattina Tiktok herättää luonnollisestikin tunteita puolesta ja vastaan.
 – Tiktokista on esimerkiksi Suomessa annettu hieman pinnallinen kuva. Kyse kuitenkin on siitä, kuinka tuon viisitoista sekuntia käyttää: siihen voi mahtua hyvinkin syvällistä viestintää poliittisia aihepiirejä myöten, Johanna Seppänen sanoo.
 Kuten Youtubessakin, myös Tiktokissa erilaiset haasteet ovat suosittuja tanssitrendien ja hittibiisien ohella. Niihin tehdään myös omia koreografioita.
 – Tällä hetkellä trendaavat muun muassa  Isac Elliotin ,  Justin Bieberin  ja  Ed Sheeranin  uudet kappaleet, Seppänen kertoo.
 – Seuraan etenkin Miklua ja Roni Bäckia. Ronia siksi, että hän on lapsiystävällinen eikä kiroile ja hänen videonsa ovat kiinnostavia. Kaarlo Kortemäki (vas.) kertoo. – Täällä on ollut tosi kivaa ja ihmiset ovat olleet mukavia. Lisäksi on päässyt näkemään tubettajia, joista tykkää, Aappo Reipas (oik.) jatkaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Hassutteluvideoita ja hypernopeita trendejä
 Myös lahtelainen tubettaja Namikolinx on löytänyt Tiktokin nopeatempoisen ilmaisutavan.
 – Pikkusiskoni esitteli minulle jokin aika sitten Tiktok-sovellusta, mutta ajattelin, ettei tuo ole minun juttuni. Sitten kokeilin sitä ja jäin koukkuun. En suhtaudu Tiktokiin kovin vakavasti, kyse on pikemminkin huvittelusta ja hauskanpidosta.
 Namikolinx, Luca Lilja sekä fani.  Jussi Mankkinen / Yle
 Tällä hetkellä etenkin pelejä kommentoivalla Namikolinxillä on enemmän seuraajia Tiktokissa kuin Youtubessa. Hänen mielestään Youtube ja Tiktok tukevat toisiaan oivalla tavalla.
 – Olen huomannut, että Tiktokista moni ihminen on eksynyt Youtube-kanavalleni ja päinvastoin. Tiktokissa pystyy saamaan hyvät naurut nopeasti ja jos haluaa katsella pidempiä videoita, niitä löytyy Youtubesta.
 Namikolinx Jussi Mankkinen / Yle
 Namikolinx tekee Tiktok-videoita varsin arkisista asioista. Pääroolissa on hauskuus.
 – Yleensä kyse on jonkinlaisesta vitsistä ja toisaalta myös asiasta, johon mahdollisimman moni pystyy samastumaan. Voit esimerkiksi syödä aamiaista ja samalla huomaatkin, että myöhästyt jostakin tapaamisesta. Ja jos kuulen jonkun hyvän biisin ja tulee hassutteluolo, teen Tiktok-videon.
 Namikolinxin mukaan rotaatio Tiktokissa on hypernopeaa ja arvaamatontakin.
 – Tiktok muuttuu niin nopeasti, että minäkään en oikein pysy siinä mukana. Trendit siellä vaihtuvat viikottain – tai voisi sanoa, että jopa päivittäin. Tiktok on mukava paikka, mutta Youtube on kuitenkin minulle se ykkösjuttu.
 Tubecon Video Awards -gaalaa.  Jussi Mankkinen / Yle
 Kilpailussa mukana olleita tubettajia.  Jussi Mankkinen / Yle
 Alaa leimaa voimakas ammattimaistuminen
 Myös Youtube-maailma muuttuu nopeasti ja kasvattaa suosiotaan vuosi vuodelta. Tällä hetkellä esimerkiksi Suomessa sadantuhannen tilaajan maagisen rajan ylittäneitä tubettajia on jo 150 kappaletta. Ville Mäkipellon mukaan alaa leimaa selkeä ammattimaistuminen.
 – Youtube-videot ovat tällä hetkellä laadukkaampia kuin koskaan aikaisemmin. Tubettajat ovat oppineet käyttämään alustaa ja kaupallisuus on tullut mukaan positiivisella tavalla. On keksitty yhä nerokkaampia tapoja tehdä yhteistyötä yritysten ja mainostajien kanssa tavoilla, joissa yritysten viesti tulee hyvin esille, mutta samalla tubettajan oma ääni tulee kuuluviin.
 Tubeconissa palkittiin tänä vuonna  vuoden kaupallisesta yhteistyöstä  Pidä pääsi 24h  -video, jota ovat olleet tekemässä HurHur ja NikojaSanttu-kaksikko. Kaupallisena yhteistyökumppanina on toiminut Liikenneturva, ja video kertoo pyöräilykypärän käytön tarpeellisuudesta. Videolla muun muassa räpätään, ettei kypärä ole este muodikkuudelle ja että "aivovaurio on aika iso pipi".
 – Youtuben kautta tietenkin tavoitetaan etenkin nuoria ihmisiä. Kanavan koko ei kuitenkaan välttämättä ole merkittävin tekijä. Joku omasta ammatistaan tubettava henkilö saattaa esimerkiksi tavoittaa juuri mainostajan haluaman oikean kohderyhmän, Ville Mäkipelto kertoo.
 Roni Bäck ja Miklu valmistautuvat Tubeconin Ninja-challengeen.  Jussi Mankkinen / Yle
 Mäkipelto tubettaa myös itse. Hänen kanavallaan tehdään tutkimusmatkoja ihmismieleen ja käsitellään kulttuuriin, historiaan ja psykologiaan liittyviä teemoja.
 – Youtuben voima on siinä, että jostakin asiasta innostuneet ihmiset haluavat jakaa innostustaan videoillaan eteenpäin. Olen itse nähnyt hienoja englanninkielisiä tietovideoita ja siitä tuli intohimo tehdä itsekin sitä samaa.
 Namikolinx taas käyttää mielellään tubettajista sanaa sisällöntuottaja.
 – Vertaan usein tubettajia laulajiin: molemmat tuottavat jotakin luovaa ja omaa juttua, jota on vaikeaa kilpailuttaa. Lisäksi molemmat tekevät loppujen lopuksi keikkatöitä.
 Tubeconin karkkivärejä.  Jussi Mankkinen / Yle

Tiktok on hiipinyt myös tubemaailmaan: "Nopea ja lyhyt video voi levitä mihin maailmankolkkaan tahansa"


Summary: Matka Lampedusalta Gibraltarinsalmelle kestäisi kuusi päivää.

Espanjan hallitus tarjosi sunnuntaina avustusjärjestö Open Armsin laivalle mahdollisuuden rantautua Algecirasin satamaan Gibraltarinsalmelle.
 Järjestö kieltäytyy tarjouksesta vedoten "äärimmäiseen humanitaariseen hätätilanteeseen" laivalla, jossa on yli sata Libyan edustalta alukseen pelastettua siirtolaista. Osa siirtolaisista on pahasti traumatisoituneita ja viettänyt aluksella yli kaksi viikkoa.
 – Matkustajien pitää päästä maihin heti. On mahdoton ajatus, että olisimme merellä kuusi päivää. Sen verran meiltä kestäisi saapua Algecirasiin, tiedottaja sanoo uutistoimisto Reutersin mukaan.
 Alus on ankkuroituna Italialle kuuluvan Lampedusan saaren edustalla. Italian sisäministeri  Matteo Salvini  on kieltänyt alusta rantautumasta Italiaan, mutta suostui pitkin hampain evakuoimaan laivalta  27 lasta Lampedusalle lauantaina.
 Espanjan pääministeri  Pedro Sanchez  sanoi tänään uutistoimisto AFP:n mukaan, että hän on kehottanut Algecirasin satamaa valmistautumaan laivan tuloon. Samaan hengenvetoon hän totesi tilanteen laivalla olevan kiireellinen ja kuvaili Italian päätöstä "käsittämättömäksi".
 Roomalainen oikeusistuin on pitänyt Salvinin maihinnousukieltoa laittomana. Mediatietojen mukaan italialaissyyttäjät ovat avanneet tapauksesta tutkinnan.
 Täsmennys kello 17:22:. Jutussa puhuttiin aiemmin Gibraltarista. Oikea paikka on Gibraltarinsalmi.
 Lue lisää:
 Italia päästi 27 alaikäistä siirtolaista maihin pelastusalukselta – järjestö pelkää laivaan jäävien vahingoittavan itseään

Espanja tarjosi pelastuslaivalle mahdollisuuden tulla Gibraltarinsalmelle – järjestö kieltäytyy vedoten pitkään matkaan ja hätätilanteeseen


Summary: Mediatietojen mukaan Gazasta ammuttiin kolme rakettia ennen armeijan iskua.

Israelilaissotilaat tappoivat kolme palestiinalaista Gazan kaistan pohjoisosissa, kertoo Gazan terveysministeriö.
 Israelilaislehti Haaretzin mukaan uhrit olivat parikymppisiä miehiä. Ministeriö kertoo, että lisäksi yksi palestiinalainen on sairaalahoidossa.
 Israelin armeija kertoi aikaisemmin, että helikopteri ja panssarivaunu ampuivat "aseistautuneita epäiltyjä" Gazan kaistan ja Israelin toisistaan erottavan aidan tuntumassa.
 Haaretzin mukaan  kaistalta oli ammuttu kolme rakettia ennen armeijan iskua.
 Viime vuoden maaliskuusta palestiinalaiset ovat säännöllisesti osoittaneet mieltään Gazan ja Israelin rajalla. Yli 300 palestiinalaista on kuollut mielenosoitusten alkamisen jälkeen. Samalla aikavälillä seitsemän israelilaista on kuollut Gazaan liittyvässä väkivallassa.
 Hilppa Hyrkäs / Yle

Israelin armeija ampui kolme palestiinalaista Gazan rajalla, kertoo ministeriö


Summary: Merigeologin aika on tänä kesänä kulunut Näsijärven pinnan alla 1800-luvulla upotetun hinaajan äärellä. Kotikonnuilla Vesilahdessa syntyy olutta Laukon kartanolle.

Merigeologi  Maija Huttunen  on viettänyt kesänsä makeissa vesissä. Huttunen kollegoineen tutkii, puhdistaa ja kuvaa Tampereella Näsijärvessä makaavaa vanhan hinaajan hylkyä.
 1800-luvun lopulla tiensä päähän tullut Näsijärwi-alus upotettiin aikoinaan tarkoituksella, ja sittemmin hylkyä madallettiin tukinuiton tieltä. Sen jälkeen teräksisen seuraajansa tieltä väistynyt hinaaja sai maata Pölkkylänniemen kärjessä vuosikymmeniä kenenkään muistamatta.
 37-vuotias Maija Huttunen on merigeologi ja panimomestari, joka asuu Laukon kartanon pihapiirissä ja laskee veneensä vesille lähes takapihaltaan.  "Ei näin oman näköistä elämää voi suunnitella. Hyvät asiat tapahtuvat melkein vahingossa", hän sanoo. Anna Sirén / Yle
 Nyt  sen lepopaikka osuu kuitenkin täyttömaan tielle , ja pinnan alla tarvitaan Maija Huttusta.
 – Me suoritamme niin sanotut pelastuskaivuut. Yli sata vuotta vanhat uponneet laivat ovat muinaismuistoja, ja muinaismuistolaki velvoittaa dokumentoimaan ne, Huttunen selittää komennusta.
 Alus makaa Näsijärvessä matalassa vedessä, mutta syvässä sedimentissä. Ennen dokumentointia hylky piti puhdistaa ja tyhjentää, mikä tarkoitti Maija Huttuselle imurointihommia. Pohjalaudat ja muut rakenteet saatiin näkyville pumppaamalla loputtomalta tuntunut määrä maa-ainesta pois tieltä.

 – Sedimenttiä vain riitti ja riitti, ja jossain kohtaa se otti aika paljon päähän. Toisaalta tunnelma oli hieno, kun vedestä lopulta paljastuivatkin laudat, jotka olivat niin hyvässä kunnossa, että näytti kuin ne olisivat uponneet järveen eilen, Huttunen kuvailee.
 Pumppausurakan jälkeen alkoi dokumentointi. Kamera on laulanut pinnan alla koko kesän, ja tuloksena on sekä valokuvia että video, jonka avulla laivasta tehdään jälkipolville 3D-malli. Laivan myöhempään kohtaloon merigeologi ei ota kantaa, vaan lausunnot antaa aina Museovirasto.
 Sedimenttiä vain riitti ja riitti, ja jossain kohtaa se otti aika paljon päähän.  Maija Huttunen
 Hinaajaa aikoinaan kuljettaneet miehet tuskin osasivat kuvitella, että heidän työpaikkaansa eräänä päivä kiertelee kumipukuinen nainen säiliöt selässään. Nainen sen sijaan on suonut yli sata vuotta sitten eläneille tukinkuljettajille useammankin ajatuksen.
 – Mietin sukeltaessani tosi paljon sitä, kuka täällä viimeksi on ollut ja miten kohde on vaikuttanut aikansa ihmisten elämään.
 "Nahkakönttien" löytäjäksi Ruotsiin
 Maija Huttusen yritys Nordic Maritime Group suorittaa vedenalaisia kulttuuriperintöinventointeja ja sen lisäksi muutakin kaukokartoitusta, eli lähinnä luotaustöitä.
 1800-luvun lopulla Näsijärveen upotetusta hinaaja Näsijärwestä ei ole löytynyt kuvaa, mutta sen sisaralus s/s Tampere oli rungoltaan samanlainen. Jani Aarnio/Yle
 Huttusen ominta elementtiä löytyy Suomesta maan täydeltä, mutta pelkästään vesialueiden runsaus ei riitä takaamaan, että töitä aina olisi tarpeeksi.
 – Suomessa ollaan luvittamisen kanssa ehkä vielä vähän hukassa. Meillä on muinaismuistolaki, mutta se ei aina välttämättä toteudu kaikkien projektien kohdalla. Jos kaikki menisi niin kuin pitää, hommia olisi.
 Suomessa ollaan luvittamisen kanssa ehkä vielä vähän hukassa.  Maija Huttunen
 Ruotsissa suomalainen osaaminen on sen sijaan otettu ilolla vastaan. Avovesikausi kestää pitkän maan eteläosissa Suomea pidempään ja historiallisesti arvokkaita kohteita riittää.
 Maija Huttusen yritys operoikin nyt myös länsinaapurissa, ja nainen on työskennellyt arvokkaissakin kohteissa, kuten viikinkiajan huomattavimman kauppapaikan Birkan kaivauksilla.
 Vedenalaisilla kaivauksilla tehdyt vanhatkin orgaaniset löydöt voivat olla ihmeen hyväkuntoisia. Maija Huttunen
 – Selvitimme rautakautisen sataman historiaa ja teimme valtavat määrät 1300 vuotta vanhoja löytöjä. Suomalaisia arvostettiin, koska sukelsimme aamusta iltaan.
 Kuivan maan kaivauksista löydetään harvoin orgaanisia jäänteitä, mutta kylmässä ja hapettomassa tilassa muinaisten ruotsalaisten puiset lusikat ja kulhot sekä esimerkiksi tervasoihtujen kankaanpalaset olivat säilyneet.
 – Minusta tuli noilla kaivauksilla  leather mistress , koska jostain syystä aloin yhtäkkiä löytää todella paljon nahkakönttejä, Huttunen nauraa.
 Haaveena iso budjetti Saimaan rannalla
 Merigeologin työkomennukset ovat yleensä projektiluontoisia ja liittyvät vesiluvittamiseen. Kun Maija Huttusta pyytää visioimaan unelmiensa työkeikan, lähtee haaveilu liikkeelle riittävästä budjetista.
 – Jos jostakin taivaasta tipahtaisi monivuotinen rahoitus, voisin vapaasti tutkia Saimaan vedenpinnan vaihtelua jääkauden jälkeen ja sen vaikutuksia ihmiseen.
 "Varsinaiset kaivaukset ovat merigeologille Suomessa harvinaisia. Vuosikymmeneen niitä mahtuu ehkä kolmet.", Maija Huttunen sanoo. Anna Sirén / Yle
 Viime vuoden kesäkuussa Maija Huttunen teki yhteistyötä Helsingin yliopiston ja Museoviraston kanssa metsästessään vedenalaisia kivikautisia asuinpaikkoja Kuolimo-järvellä Savitaipaleella.  Löytyi kodanpohja , josta jäi kipinä geologin mieleen.
 – Löytö oli todella merkittävä, koska kyseessä oli ensimmäinen Suomesta löydetty kivikautinen tulipesän pohja veden alta. Entisen Suomen vanhin löytö on Antrean kalaverkot. Niiden ja kodanpohjan välillä on vain parituhatta vuotta ja niin pieni välimatka, että porukka on varmasti liikkunut samoilla paikoilla. Sitä olisi hieno tutkia rauhassa, Huttunen innostuu.
 Panimomestariksi melkein vahingossa
 Merigeologi kuulee laineiden liplatuksen vapaapäivinäänkin. Maija Huttusen koti sijaitsee Vesilahdella Laukon kartanon pihapiirissä, ja takapihalla aukeaa Pyhäjärvi. Laukko ei ole menneistä ajoista innostuneelle naiselle hullumpi asuinpaikka.
 – Kyllä minulle on aika iso merkitys sillä, että historia on täällä niin vahvasti läsnä. Halutessani voisin vaikka päivittäin kävellä rautakautisessa kalmistossa.
 Kotinurkilta löytyy myös Huttusen kakkosammatti. Avovesikauden ulkopuolella päivätyö antaa myöten harrastukselle, josta tuli hieman varkain toinen työ.
 – Kun Savonlinnan Mustan Virran panimon vanhat laitteet tulivat myyntiin, heitin kavereille, että pistetäänkö panimo pystyyn. Nyt meillä on panimo tuossa lähellä, Narvan kylällä. Kaljaa menisi niin paljon kuin ehtisi tekemään, mutta kesäaikaan sukellustyöt vievät isoimman osan ajasta. Pyrimme täyttämään kartanon oluttarpeet.
 Välillä vastaan tulee sellaisia valintoja, jotka yhtäkkiä antavatkin kävelemisen sijasta mahdollisuuden teleportata eteenpäin.   Maija Huttunen
 Oluen paneminen sopii historiaa rakastavalle ihmiselle erinomaisen hyvin, onhan kyseessä ikiaikainen taito.
 – Olutta on tehty tosi pitkään. Tietyt asiat pysyvät: ihmiset tarvitsevat esimerkiksi partureita, apteekkareita ja oluenpanijoita aikakaudesta toiseen, Maija Huttunen nauraa.
 Vanhan puuveneensä kannella kotikartanonsa takapihalla istuva, järvituulta nuuskiva ja pian takaisin panimolleen suuntaava 37-vuotias nainen vaikuttaa elävän juuri itsensä näköistä elämää.
 Voiko sellaista suunnitella?
 – Ei. Asiat tapahtuivat vahingossa. Joidenkin juttujen eteen voi tehdä paljon töitä, mutta välillä vastaan tulee sellaisia valintoja, jotka yhtäkkiä antavatkin kävelemisen sijasta mahdollisuuden teleportata eteenpäin. Moni tilaisuus tippuu syliin melkein vahingossa, ja kun lähtee elämään mukana, niin se viekin aika erikoisiin paikkoihin. Pitää vain uskaltaa.
 Maija Huttunen on Radio Suomen kesävieraana sunnuntaina 18.8.2019 klo 16:30.

Maija Huttunen sukeltaa päivät historiallisten aarteiden perässä ja pyörittää lopun aikaa kyläpanimoa – "Näin oman näköistä elämää ei voi suunnitella"