Summary: Kansallisarkisto on pahoitellut omaisille lähetetyssä vastauksessa aiheutunutta mielipahaa, mutta kieltäytyy vaatimuksesta.

Entisten suomalaisten SS-miesten omaiset vaativat Kansallisarkistoa korjaamaan helmikuussa julkistettua SS-selvitystä,  kirjoittaa Helsingin Sanomat.
 Lehden mukaan omaiset ovat lähettäneet Kansallisarkistolle kirjeen, jossa he sanovat selvityksessä esitettyjen johtopäätösten häpäisevän isiensä muiston ja aiheuttavan jatkuvaa mielipahaa elossa oleville iäkkäille vapaaehtoisille sekä vapaaehtoisten ja sankarivainajien lähipiireille.
 Valtioneuvoston kanslian  Kansallisarkistolta tilaaman selvityksen mukaan  Waffen SS:n Wiking-divisioonassa vuosina 1941–1943 palvelleet suomalaissotilaat osallistuivat hyvin todennäköisesti osana saksalaista SS-sotilasjoukko-osastoa juutalaisten, muiden siviilien ja sotavankien surmaamiseen Saksan itärintamalla.
 Selvitys käynnistettiin sen jälkeen, kun juutalaisen ihmisoikeusjärjestö Simon Wiesenthal -keskuksen johtaja  Efraim Zuroff   pyysi presidentti Sauli Niinistöä  laatimaan selvityksen asiasta.
 Entisten SS-miesten omaisten mukaan selvityksessä esitetty yleistävä päätelmä syyllistää koko suomalaispataljoonan. Heidän mukaansa vähälle huomiolle on jäänyt selvityksessä ollut lause, jossa todetaan, että käytössä ollut lähdeaineisto ei anna riittävän yksityiskohtaisia tietoja yksittäisten tapahtumien tarkaksi arvioimiseksi, Helsingin Sanomat kirjoittaa.
 Lehden tietojen mukaan valmisteilla olisi ainakin yksi oikeusprosessi Kansallisarkistoa kohtaan.
 Kansallisarkisto pahoittelee toukokuussa lähettämässään vastauksessa tutkimusten johtopäätösten aiheuttamaa mielipahaa, mutta kieltäytyy suostumasta vaatimukseen. Vastauksessa todetaan, että selvitys ei ota juridista tai moraalista kantaa yksittäisten henkilöiden toimintaan vaan pyrkii selvittämään asioiden kulkua historiantutkimuksen käytettävissä olevin keinoin, lehti kirjoittaa.

HS: SS-miesten läheiset vaativat Kansallisarkistoa oikaisemaan "häpäisevän" selvityksen


Summary: Katkenneisiin hermoratoihin kytketään lihaksille käskyjä antavat johtimet ja jalat alkavat toimia.

Mies nousee pyörätuolistaan ja komentaa rannetietokonettaan: Kävele!
 Rollaattorin tukemana hän alkaa ottaa askelia. Hieman huteria, mutta omia. Vuosia pyörätuoliin sidottu mies vammautui onnettomuudessa ja selkäytimen hermoradat katkeilivat.
 Nyt kävelyä ohjaavat selkäytimen hermosäikeisiin kiinnitetyt elektrodit, joista jalkojen lihakset saavat toimintakäskyn.
 Heinäkuussa kahdeksas potilas on operoitu uudelleen kävelemään. Halvaantuneina olleet lihakset on saatu toimimaan kuntoutuksen jälkeen myös ilman sähköisen implantin käskyjä.
 Taustalla pitkä kehitystyö
 Lausannen teknillisen yliopiston EPFL:n (École polytechnique fédérale de Lausanne) professori  Grégoire Courtine  on tutkinut pitkään bioteknologian mahdollisuuksia korjata selkäydinvammoja.
 Courtinen tutkimusryhmän tuloksista on useita julkaisuja  Naturessa  ja muissa tiedejulkaisuissa.
 Huippuyliopiston professori kertoo uuden implantin kehittelyn ja toiminnan olevan yhdistelmä materiaalitiedettä, neurokirurgiaa ja tietokoneteknologiaa.
 – Kehoon asennettu laite toimii langattomasti ja stimuloi reaaliaikaisesti lihaksia. Se on huomattavasti viisaampi kuin nykyiset implantit, professori Courtine kertoo.
 Hermoja ohjaava sähköimpulssi siirtyy tietokoneimplantin kautta jalkojen lihaksille.
 Vuosien kehittelytyössä laitetta testattiin ensin eläinkokeissa ja samalla teknologiaa hiottiin ihmisille sopivaksi.
 Lausannen yliopistollisen sairaalan CHUV:n neurokirurgi  Jocelyne Bloch  on operoinut implanttien asentamisen selkäydinvammoista kärsineille potilaille.
 Blochin mukaan leikkaus kestää puoli päivää ja siinä etsitään oikeat hermoradat, joihin elektrodit kytketään.
 – Joudumme operaation aikana kokeilemaan implantin toimivuutta, ja että impulssit kohdistuvat jalkojen oikeisiin lihaksiin. Jos niitä ei heti löydy, joudumme vaihtamaan elekrodien kytkentää, professori Jocelyne Bloh kuvailee leikkauksen etenemistä.
 Professori Grégoire Courtinen tutkimusryhmä testaa laboratoriossaan laitteiden toimintaa.  Hillary Sanctuary /  EPFL
 Antaa mahdollisuuden itsenäiseen liikkumiseen
 Tähän mennessä hoidetut potilaat ovat olleet varsin hyväkuntoisia 25–55-vuotiaita. Ennen operaatiota heille ei kuitenkaan ole luvattu liikoja.
 – Kokemuksesta tiedämme, että he voivat kyetä taas kävelemään, mutta eri tavalla kuin me, Bloch sanoo.
 Hän ei halua myydä unelmia, mutta tulevaisuudessa potilaat voivat mahdollisesti elää itsenäisesti. Se on suuri askel muuten pyörätuoliin sidotulle ihmiselle.
 Jo nyt implantin saaneet potilaat ovat kuntoutuneet niin hyvin, että heidän lihaksensa ovat alkaneet toimia ilman apulaitettakin. Tämä on ollut aktiivisen kuntoutuksen tulosta.
 Leikkauksen jälkeen jokaiselle laaditaan erityinen kuntoutusohjelma ja liikuntakyvyn palautuminen on vaihdellut.
 Parkinsonin taudin potilaat saavat myös toivoa
 Ihon alle asennettuja sähköimpulsseja antavia laitteita on ollut käytössä jo pitkään. Yhdysvalloissa on myös saatu hyviä kokemuksia onnettomuudessa vammautuneiden potilaiden hoidossa. Minnesotalaisella  Mayon klinikalla  on alaraajahalvaantunut potilas pystynyt kävelemään  selkäytimeen asennetun implantin  avulla.
 Ongelmiakin on ollut. Niistä kerrottiin esimerkiksi  Ylen MOT-ohjelmassa  marraskuussa 2018. Laitteita on käytössä muun muassa diabeteksen ja voimakkaiden kipujen hoidossa.
 Professorit Grégoire Courtine ja Jocelyne Bloh suhtautuvat uusiin implantteihinsa kuitenkin luottavaisesti, mutta niiden tutkiminen vaatii vielä paljon potilastyötä. He uskovat, että teknologiasta on tulevaisuudessa apua myös Parkinsonin tautia sairastaville.
 Courtine ja Bloh tutkivat parhaillaan mahdollisuutta siirtää aivoista liikkumista ohjaava hermoimpulssi jalkoihin, koska osalla Parkinsonin tautia sairastavista liikkuminen vaikeutuu.
 – Potilaan jalat saadaan liikkumaan säännöllisesti. Se on vielä unelmaa, mutta eläinkokeissa tämä jo onnistuu, professori Courtine kertoo.
 Neurokirurgi Jocelyne Blohin mukaan selkäydinvammautuneet ja Parkinsonin tautia sairastavat voivat molemmat saada apua kehitetystä tekniikasta, vaikka sairaudet ovat aivan erilaisia.
 Laboratorion tutkimuksiin voi perehtyä sen  kotisivulla . Tästä  linkistä  voit puolestaan katsoa videon selkäydinimplantin toiminnasta.
 Osalle vammautuneista hyötyä, arvioi suomalainen neurokirurgi
 Selkäytimen leikkaukset ovat yleisiä myös Suomessa eikä neurokirurgian dosentti  Riku Kivisaari  HUS:sta itse toimenpiteessä vaikeuksia. Samaa tekniikkaa on käytetty syväaivostimulaatioissa tai vaikeiden kiputilojen lieventämistä helpottavissa laitteissa.
 – Jos sveitsiläisten kehittämä menetelmä etenee kaupalliseksi tuotteeksi, on varmaa että löydetään ryhmä selkäydinvammautuneita, joille tästä on hyötyä. Sen aika näyttää, Kivisaari arvioi.
 Hän kuitenkin muistuttaa, että tekniikka näyttää toimivan niin, että siinä vahvistetaan impulsseja, joita vielä kulkee selkäytimessä. Jos vammautuminen on katkaissut kokonaan osan selkäytimestä, niin apua ei ehkä löydy tästä tekniikasta.
 Kun ihmisen aivokuorelle saadaan laite, joka tunnistaa ja välittää vammautuneen kohdan ohi signaalin jalkojen lihaksille, niin ollaan pidemmällä. Tähän menee kuitenkin vuosia.
 Dosentti Riku Kivisaari myöntää silti olevansa kehitysoptimisti kehitteillä olevien teknologioiden suhteen, ja on valmis ottamaan uuden tekniikan käyttöön. Hän muistuttaa samalla, että uudet hoitomuodot ovat usein huippukalliita.
 – Usein näissä tutkimuksissa kerrotaan paras mahdollinen, Kivisaari sanoo.
 Lue myös:
 Neliraajahalvaantunut Petri syöttää nyt lastaan – Elämä parani huikeasti käsileikkauksen jälkeen

Sveitsiläisten kehittämä sähköinen implantti on auttanut jo useita alaraajahalvaantuneita kävelemään


Summary: Muuntajapalosta alkanut sähkökatko on vienyt sähköt yli 40 000 asiakkaalta.

Sähkökatko Manhattanin länsiosissa vei sähköt yli 40 000 asiakkaalta lauantai-iltana paikallista aikaa.
 Metroasemat pimenivät, samoin kuin Times Squaren mainosnäytöt. Myös junaliikenne Manhattanilla jouduttiin keskeyttämään.
 Viranomaiset sanovat, että sähkökatko sai alkunsa muuntajapalosta.
 Pelastuslaitokset ovat saaneet lukuisia avunpyyntöjä, erityisesti ihmisiltä, jotka ovat jääneet jumiin hisseihin.

New Yorkin Manhattanilla laaja sähkökatko


Summary: Suomi sai kutsun kansallispäivän juhlaan muiden puolustusyhteistyöhön osallistuvien maiden kanssa.

Presidentti Sauli Niinistö tapaa tänään Ranskan presidentin Emmanuel Macronin Pariisissa maan kansallispäivän juhlassa.
 Suomi on kutsuttu mukaan sotilasparaatiin yhdessä niiden maiden kanssa, jotka osallistuvat Ranskan vedolla käynnistettävään interventioaloitteeseen.
 Aloitteen tarkoituksena on kehittää eurooppalaista puolustusyhteistyötä.
 Vierailu alkaa perinteisellä kansallispäivän paraatilla Champs-Elysees-kadulla. Suomesta mukana on ennakkotiedon mukaan neljä Puolustusvoimien edustajaa, jotka kantavat Suomen lippua.
 Presidentin kanslian mukaan Niinistö osallistuu myöhemmin päivällä Macronin isännöimälle lounaalle ja tapaa hänet myös kahden kesken.
 Päivä on valikoitunut maan kansallispäiväksi, koska Ranskan vallankumouksessa tapahtui merkittävä käänne 14. heinäkuuta vuonna 1789. Tällöin Bastiljin linnoitus vallattiin ja poliittisia vankeja saatiin vapaaksi.

Presidentti Niinistö ja Macron tapaavat tänään Pariisissa


Summary: Naisten ja lasten hakemista vaikeuttaa se, ettei naisia välttämättä voi Suomessa syyttää rikoksista, sanoo  Ohisalo.

Syyrian al-Holin leirillä olevien naisten ja lasten tilanne on monimutkainen, koska naisia ei välttämättä saataisi Suomessa rikosvastuuseen, sanoo sisäministeri  Maria Ohisalo  (vihr.).
 Ohisalon mukaan osa naisista on lähtenyt Isisiin ennen kun taistelualueelle matkustaminen on ollut Suomessa rikos, eikä heitä näin voida epäillä tai syyttää rikoksista.
 – Asia ei ole millään tavalla mustavalkoinen, sanoo Ohisalo
 Ministeri ei vastaa suoraan kysymykseen, miksi tämä on ongelma ja miksi se estäisi vaikeissa oloissa olevien naisten ja lasten hakemisen kotimaahansa.
 – Turvallisuusnäkökulma on tässä tietysti otettava vahvasti huomioon ja suojelupoliisi on lausunut, että heillä on oletus siitä, että tietyt ihmiset ovat saattaneet syyllistyä johonkin.
 Al-Holin oloja on kuvattu hengelle ja terveydelle vaarallisiksi. Esimerkiksi avustusjärjestö Punaisen ristin mukaan tilanne on "apokalyptinen", ja ihmiset leirillä ovat nälkiintyneitä, sairaita ja traumatisoituja.
 Pääministeri  Antti Rinne  (sd.) ilmoitti kesäkuussa, ettei Suomi evakuoi kansalaisiaan leiriltä.
 "Lasten oikeudet edellä yhdistettynä turvallisuusnäkökulmaan"
 Ohisalo vakuuttaa, että Suomi toimii lasten oikeuksien mukaisesti.
 – Lasten oikeudet edellä mennään yhdistettynä turvallisuusnäkökulmaan. Suomella on kuitenkin kansainväliset velvoitteet lapsen oikeuksien sopimuksen kautta ja niiden nojalla selvitetään parhaita keinoja.
 Ohisalo ei vastaa kysymykseen, toteutuvatko lasten oikeudet tällä hetkellä, kun lapset joutuvat olemaan leirillä.
 – No kuten sanoin, erilaisia vaihtoehtoja selvitetään. Ja kuten kaikki varmasti tietävät, asia ei ole millään tavalla mustavalkoinen. Varmasti kaikki EU-jäsenvaltiot olisivat tehneet paljon enemmän, jos tiedettäisiin kunnolla, mikä on kaikkein kätevin tapa.
 Ohisalon mukaan lasten hakeminen ilman äitejä ei onnistu.
 – Kysymykseen, voidaanko vain lapset hakea, niin ei voida, koska lapsia ei voida erottaa vanhemmistaan. Suomen viranomaisilla ei ole toimivaltaa alueella. Jos vanhemmat eivät päästä lapsia lähtemään, niin sitten ei voida oikein toimia.
 Ohisalo on hyvin varovainen kommentoidessaan Isis-naisten tilannetta. Varovaisuus voi johtua siitä, että hän on saanut aiemmista lausunnoistaan hallituskumppaneiltaan kritiikkiä. Jotkut ovat katsoneet hänen puhuneen hallitusohjelman ja hallituksen linjan ohi kommentoidessaan pakolaispolitiikkaa ja naisten evakuointia.
 Esimerkiksi kesäkuussa pian sen jälkeen kun hallitus teki päätöksen, ettei naisia ja lapsia haeta, Ohisalo vihjasi evakuoinnin olevan yhä harkinnassa.
 – Suomi edelleen selvittää tilannetta monista näkökulmista, Ohisalo tviittasi vastauksena hallituksen päätöstä kritisoineelle.
 Perjantaina Rinne, Ohisalo sekä ulkoministeri  Pekka Haavisto  (vihr.) ja perhe- ja peruspalveluministeri  Krista Kiuru  (sd.) tapasivat leirillä olevien naisten läheisiä. Ohisalon haastattelu on tehty ennen tapaamista.
 "Palapeli, jossa eri näkökulmat täytyy pystyä sovittamaan yhteen"
 Muun muassa Punainen risti ja useat oikeustieteilijät ovat vaatineet Suomea hakemaan naiset ja lapset kotiin.
 Joukko professoreita kirjoitti Helsingin Sanomissa katsovansa, että valtiolla on velvollisuus avustaa lasten ja heidän huoltajiensa tuomisessa maahan.
 Turun yliopiston prosessioikeuden professori  Johanna Niemi  kertoi tehneensä Suomesta valituksen Yhdistyneiden kansakuntien (YK) lasten oikeuksien komitealle. Niemen mielestä hallituksen aiemmin kesällä tekemä päätös olla noutamatta suomalaislapsia rikkoo useita lasten oikeuksien sopimuksen kohtia.
 Ohisalo kuvaa al-Holin naisten ja lasten tilannetta palapeliksi, jossa heidän leirillä kohtaamansa uhka pitää sovittaa siihen, että Isisiin lähteneet naiset voivat muodostaa uhan suomalaisille.
 – Ne näkökulmat vain täytyy pystyä sovittamaan yhteen. Viranomaisten tehtävä on pitää huolta siitä, että ihmisten turvallisuudentunne on kunnossa ja jokaisen turvallisuudesta pidetään huolta. Supo on kommentoinut asiaa eikä minulla ole siihen lisättävää.
 Supo on aiemmin arvioinut olevan todennäköistä, että al-Holista palaavat naiset lisäävät Suomeen kohdistuvaa terrorismin uhkaa.
 Kuinka kauan Suomi voi odottaa ja milloin ratkaisu leirillä olevien suomalaisten tilanteesta on tulossa? Ohisalo pudistaa päätään ja kieltäytyy kommentoimasta. Hän ei myöskään vastaa kysymykseen, kuka kantaa vastuun, jos naisille tai lapsille sattuu jotain.
 – Tässä kohtaa selvitysten tekeminen on ulkoministeriön päässä. Pääministeri kommentoi asiaa enemmän.

Toteutuvatko lasten oikeudet, kun he joutuvat odottamaan al-Holin leirillä, että Suomi toimii?


Summary: Kuolleiden joukossa oli seitsemän lasta.

Syyrian koillisosissa Idlibin maakunnassa tehtiin lauantaina useita ilmaiskuja.
 Iskuissa kuoli ainakin 15 siviiliä ja heistä kuusi oli lapsia – joukossa jopa vastasyntyneitä.
 Venäläiskoneet pommittivat epävirallista pakolaisleiriä, jossa on pääosin syyrialaisia pakolaisia.
 Kyseinen pakolaisleiri sijaitsee Idlibin maakunnassa lähellä Khan Sheikhoun kaupunkia.
 Iskuja tapahtui lauantain aikana myös muualla Idlibissä. Tunnistamattomien hävittäjien iskussa Kefrayan kaupungissa kuoli mies ja hänen viimeisillään raskaana oleva vaimonsa.
 Lisäksi Haman maakunnassa tykistötulessa kuoli kolme siviiliä, joiden joukossa oli yksi lapsi.
 Venäjän ja Syyrian hallituksen joukot ovat tehneet iskuja Idlibin alueella hutikuun lopusta lähtien.
 Iskuissa on kuollut tähän mennessä yli 590 siviiliä.

Syyriassa ainakin 20 siviiliä kuoli launantaisissa ilmaiskuissa


Summary: Ministerin mukaan sosiaaliturvauudistusta tehtäessä on tehtävä linjaveto, onko sosiaaliturva vastikkeetonta vai vastikkeellista.

Ministerit, ministeriöt ja valtioneuvosto

Sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen (vas.) arvioi  Uutissuomalaiselle , että hallituksen luotsaama sosiaaliturvauudistus ei ole johtamassa vastikkeettomaan perustuloon.
 Hän sanoo haastattelussa, että Vasemmistoliitto kannattaa vastikkeetonta perustuloa yhtenä sosiaaliturvan pohjaratkaisuna, mutta tässä tilanteessa ja yhden hallituskauden aikana se ei ole realistista.
 Esimerkiksi  Suomen ylioppilaskuntien liitto SYL  halusi nostaa heinäkuun alussa tekemässään kannanotossaan perustulon keskusteluun.
 Sosiaaliturvauudistus valmistellaan parlamentaarisena yhteistyönä. Pekonen sanoo Uutissuomalaiselle, että poliittinen linjanveto on tehtävä muun muassa siitä, onko sosiaaliturva vastikkeetonta vai vastikkeellista.
 – Se on valtava kysymys. Asia jakaa todella paljon puolueita, eikä edes hallituksessa ole siitä yksimielisyyttä, ministeri Pekonen sanoo haastattelussa.

Ministeri Pekonen Uutissuomalaiselle: Vastikkeeton perustulo tällä hetkellä epärealistinen


Summary: Etelä-Afrikassa metsästysturismi on kymmenien miljoonien eurojen bisnes. Joidenkin mielestä se pelastaa lajeja, toisten mielestä se on julmaa eläinrääkkäystä.

MAKHANDA   Arild Vatland  hengittää nopeasti. Käsi tärisee hieman. Hän katsoo tähtäimen läpi ja sormi jäykistyy.
 Pam.
 Parinsadan metrin päässä hyppyantiloopit lähtevät aamuauringossa juoksuun.
 Tämä on norjalaisen Vatlandin ensimmäinen kerta Afrikassa ja vasta kolmas kerta, kun hän ampuu eläimen.
 Hiki valuu lippiksen alta.
 – Se osui hieman liian taakse. Pyrkimyksenä on aina ampua keuhkoihin. Silloin eläin kuolee nopeammin eikä liha pilaannu, sanoo Vatlandin takana seisova eteläafrikkalainen metsästäjä  Gerrie Heinen .
 Koira on jo lähtenyt juoksuun seuraamaan verijälkiä.
 – Vaikka osuisikin suoraan keuhkoihin, yleensä eläin juoksee parisataa metriä ennen kuin kuolee, Heinen kertoo.
 Ilman hyvää koiraa  hyppyantilooppi katoaisi metsästäjiltä. Kesähuutajiksikin kutsutut kaskaat ääntelevät vielä piikikkäissä pusikoissa, vaikka eteläisellä pallonpuoliskolla on jo syksy.
 Kun maassa lojuu suoli, tiedämme, että olemme lähellä. Kirkkaanvihreän kasvuston pehmustamassa kivisessä maassa makaa kuollut hyppyantilooppi, reikä vatsaontelossaan. Mustat silmät tuijottavat tyhjää.
 Heinen nostaa eläimen tottuneesti jaloista, ja antilooppi asetetaan kuvausasentoon. Koira nuolee ampumahaavasta valunutta verta. Näyttää siltä kuin antilooppi loikoilisi auringossa, pää hieman alhaalla.
 – Hienot sarvet, hyvä metsästysmuisto, Heinen kehuu.
 Ja sitten toimeen. Seuraava tapahtumasarja on koko metsästyksen pääpointti.
 Vatland polvistuu kiväärinsä kanssa antiloopin taakse, ja Heinen räpsii kuvia. Veli  Arne Vatland  ja matkaseuralainen  Andreas Homberg  onnittelevat saaliista.
 Sitten autoon ja takaisin majatalolle. Kylmälaukussa on virvoitusjuomia ja olutta. Vaikka olut yleensä maistuukin, ei pulloja sentään ennen lounasta avata, norjalaiset toteavat.
 Metsästystilan pitäjä Gerrie Heinen (vas.) ja tilan työntekijä Ndhomeso asettelevat surmattua hyppyantilooppia kuvausta varten. Liselott Lindström / Yle
 Metsästysyrittäjä Gerrie Heinen (vas.) ottaa kännykällään trofeekuvan Arild Vatlandista. Vatland on juuri ampunut hyppyantiloopin. Liselott Lindström / Yle
 Vaikka metsästäjät ovat  maailmanlaajuisesti pienenevä joukko, Etelä-Afrikassa metsästysbisnes on kasvussa. Joka vuosi maahan tulee  useita tuhansia  metsästysmuistoja kerääviä niin kutsuttuja trofeemetsästäjiä. He ampuvat kymmeniätuhansia eläimiä.
 Gerrie Heinenin perhe on asunut näillä mailla Itä-Kapin provinssissa jo viiden sukupolven ajan, mutta metsästysturismibisnekseen he lähtivät vasta muutama vuosi sitten. He pitävät suurilla tiluksillaan villieläimiä metsästysturisteja varten. Perhe kasvattaa yhä myös lampaita.
 Heinenit ostavat villieläimiä aidatulle tilalleen, jotta turistit voivat tulla niitä ampumaan.
 – Viisitoista vuotta sitten täällä Itä-Kapissa oli ehkä kymmenisen metsästysyrittäjää, nyt määrä on moninkertaistunut, Heinen sanoo.
 Heinen sanoo metsästysturismia luonnonsuojeluksi.
 –  If it pays, it stays , eli jos sillä [eläinlajilla] tienaa, se saa jäädä. Metsästäminen on ainoa tapa säilyttää villieläimiä täällä, Heinen sanoo.
 Hän viittaa siihen, että maanomistajat haluavat tehdä tiluksillaan rahaa.
 Jos meillä ei olisi metsästysyritystä, ampuisimme pois kaikki villieläimet ja pitäisimme vain karjaa ja lampaita.  Gerrie Heinen, metsästysyrittäjä
 Heinenien kotiseudulla suurin osa maasta on yksityisomistuksessa, ja suurimman osan siitä omistavat joko valkoiset eteläafrikkalaiset tai ulkomaalaiset. Gerrie Heinenin noin 40 neliökilometrin tiluksilla elää monta eri eläinlajia.
 Hyppyantilooppia, vesiantilooppia, mustahevosantilooppia, kirjoantilooppia, pahkasikaa, sakaalia, Heinen luettelee.
 Tilaa ympäröivät aidat, jotta eläimet eivät pääse pois. Etelä-Afrikan lain mukaan eläimet ovat maanomistajan omaisuutta. Ja koska eläimet ovat bisnestä, niitä ei kannata päästää juoksemaan liian vapaasti.
 – Jos meillä ei olisi metsästysyritystä, ampuisimme pois kaikki villieläimet ja pitäisimme vain karjaa ja lampaita, Heinen sanoo.
  Ampumisen jälkeen eläin viedään nyljettäväksi. Yleensä liha valmistetaan ja tarjoillaan tilalla tai myydään paikalliselle teurastajalle. Liselott Lindström / Yle
 Itä-Kapissa moni metsästystä puolustava on Heinenin kanssa samoilla linjoilla. Metsästyksen avulla voi pelastaa uhanalaisia eläimiä ja ylläpitää elinvoimaisia eläinkantoja, he sanovat.
 Vastustajien mielestä kyseessä on julma harrastus, jonka takia rääkätään eläimiä.
 Metsästys jakaa myös tutkijoiden mielipiteet. Puolustajien mielestä trofeemetsästys kasvattaa rahavirtoja luonnonsuojeluun. Vastustajien mielestä se  ei silti tee trofeemetsästyksestä eettisesti hyväksyttävää.
 Keskiössä on kysymys siitä, mitä luonnonsuojelulla oikeastaan tarkoitetaan.
 Yksille se on eläinten luontaisten elinympäristöjen suojelua. Osa metsästyksen puolustajista taas katsoo, että ihmisten ei tarvitse suojella sellaisia villieläimiä, jotka eivät tuo tuloja.
 Heinenien metsästysmajassa  Greys Gift Lodgessa syödään lounaaksi kalapihvejä. Lähellä pystyy kalastamaan, ja norjalaiset puhuvat jo innokkaina seuraavaksi aamuksi suunnitellusta kalastusreissusta. Samalla voitaisiin ampua pahkasikaa, Heinen ehdottaa.
 Andreas Hombergille kalat ovat myös ammatti. Hän omistaa Etelä-Norjassa kalaviljelmän, joka pyrkii saastuttamaan mahdollisimman vähän. Siitä hän voisi puhua vaikka kuinka pitkään.
 Metsästyksen hän aloitti vasta muutama vuosi sitten.
 – Tulin sattumalta mukaan reissulle tänne, kokeilin metsästystä ja se oli hauskaa! Sen jälkeen aloin metsästää myös ystävieni kanssa Norjassa, hän sanoo.
 Kotona seinällä on metsästysmuistona antiloopin pää ensimmäiseltä reissulta. Vaimo ei kuitenkaan halua kotiin lisää eläinten osia, joten nyt Homberg ampuu lähinnä huvin, kuvien ja lihan eikä metsästysmuistojen takia.
 Nuorin täällä eläimen ampunut metsästäjä on ollut kahdeksanvuotias.
 Greys Gift Lodgen hirsiseinät ovat täynnä eri eläinten päitä. Kulmassa seisovan termoksen yläpuolella seinän läpi hyökkää pieni mangusti kohti kahvinhimoista vierasta.
 – Nämä ovat lähes kaikki norjalaisten ampumia. Eräs seurue ampui yhdellä matkalla 125 eläintä, Heinen sanoo.
 Heinenin asiakkaista enemmistö tulee Norjan lisäksi Suomesta ja Virosta. Vakioasiakkaissa on myös esimerkiksi yhdysvaltalaisia, argentiinalaisia ja espanjalaisia.
 Suomalaisseurueita tulee vuodessa useita, mutta juuri nyt suomalaisia ei ole, sillä he käyvät yleensä helmi-maaliskuussa.
 – Monet asiakkaistamme tulevat joka toinen vuosi tai jopa joka vuosi. Jaamme intohimon metsästykseen, ja meistä tulee ystäviä, Heinen sanoo.
 Moni metsästysreissaaja tuo mukanaan myös lapsiaan, sillä he haluavat siirtää metsästysperinnettä seuraavalle sukupolvelle. Nuorin täällä eläimen ampunut metsästäjä on ollut kahdeksanvuotias.
 Leena Luotio / Yle
 Aivan varattomien harrastus  metsästysmatkailu ei ole. Hyppyantiloopin ampuminen maksaa täällä asiakkaalle noin 300 euroa, isoimmat antiloopit kuten gnuu tai kudu noin tuhat euroa ja harvinaisemmat antiloopit parituhatta.
 Leijonanaaras lähtee 7 000 eurolla, uros maksaa noin 15 000–25 000 euroa. Mitä harvinaisempi eläin, sen kalliimpi.
 Metsästysmajan aulassa komeilee täytetty naarasleijona. Sen Heinen on ampunut itse parin tunnin matkan päässä. Hänen omilla tiluksillaan leijonia ei ole.
 Naapurissa asuu amerikkalainen, jolla on Heinenin mukaan "kaikkea" maillaan. On norsuja, seeproja, antilooppeja, kirahveja ja sarvikuonoja. Ne kaikki ovat Etelä-Afrikassa laillisesti ammuttavissa, kunhan hinnasta sovitaan.
 Lähes jokaisella tilalla on salametsästetty sarvikuonoja.  Gerrie Heinen, metsästysyrittäjä
 Jos Heinen saa asiakkaita, jotka haluavat ampua jotakin mitä hänen tilallaan ei ole, joltakin naapurilta haluttu eläin kyllä löytyy, hän sanoo. Heinen on jopa lähtenyt asiakkaiden mukaan Zimbabween ja Botswanaan metsästämään, jos häntä on mukaan pyydetty.
 Näissä naapurimaissa metsästys on erilaista kuin Etelä-Afrikan maatiloilla, mutta yhtä lailla säänneltyä.
 Zimbabween lähdetään pitkille matkoille, ja eläimiä etsitään laajoilta alueilta. Kansallispuistoissa ei Zimbabwessakaan saa ampua.
 Zimbabwe metsästyskohteena nousi suomalaisten tietoisuuteen viimeistään viime marraskuussa, kun  neljä metsästysmatkalla ollutta suomalaista sai surmansa pienkoneonnettomuudessa .
 Botswana taas  nousi otsikoihin  toukokuussa, kun maa  päätti kumota viisi vuotta voimassa olleen norsunmetsästyskiellon.  Kiellon kumoamista perusteltiin sillä, että ihmisten ja norsujen elinpiirien törmäykset ovat aiheuttaneet toistuvasti suuttumusta, etenkin kun norsut ovat tuhonneet viljelysatoja. Kolmasosa Afrikan norsuista elää Botswanassa.
  Metsästysyrittäjät päivittävät tilojensa eläinten metsästyshinnat vuosittain. Kirahvin ampuminen maksaa noin 3 000 euroa. Liselott Lindström / Yle
 Metsästysreissulla olevat norjalaiset eivät aio matkustaa  niin kauas. Lounastaan lopetteleva seurue tekee lähtöä paikallisen maanviljelijän tilalle metsästämään njala-antilooppia.
 Andreas Homberg aikoo yrittää metsästämistä jousella. Silloin pitää hiipiä oikein lähelle, toisin kuin kiväärillä ampuessa.
 Gerrie Heinen antaa Hombergille hieman metsästysapua. Ajamme autolla kirahvien keskeltä ja pelästytämme strutsilauman liikkeelle. Lauma juoksee hädissään kohti pensaikkoa, jonka takana Homberg jousineen odottaa. Tällä kertaa strutsit selviävät kuitenkin säikähdyksellä ja juoksevat hypähdellen karkuun.
 Matka jatkuu etsimään njalaa. Pienellä kukkulalla lammikon äärellä löntystelee pari leveähuulisarvikuonoa. Niiltä on poistettu sarvet, jotta ne eivät houkuttelisi tiloille tunkeutuvia salametsästäjiä.
 – Lähes jokaisella tilalla on salametsästetty sarvikuonoja, Heinen sanoo.
 Niitäkin saa ampua laillisesti, jos on muutama kymppitonni ylimääräistä. Sarvikuonon ampuminen voi maksaa jopa 90 000 euroa. Uusi ilmiö on sarvikuonojen ampuminen pelkällä nukutuspiikillä. Sekin maksaa kymmenisentuhatta euroa, mutta eläin näyttää kuvassa kuolleelta ja metsästäjä saa potrettinsa.
 Sarvikuono on yksi niistä eläimistä, joita metsästystä puolustavat nostavat mielellään esimerkiksi onnistuneesta suojelusta.
 Leveähuulisarvikuonojen luultiin kuolleen sukupuuttoon liian metsästyksen takia jo 1800-luvun loppupuolella, mutta sitten löydettiin pieni alle sadan yksilön lauma. Nyt eläimiä on jopa 20 000, mutta salametsästys on niille edelleen valtava uhka. Vuosina 2013–2017 Etelä-Afrikassa salametsästettiin joka vuosi yli tuhat sarvikuonoa, viime vuonna vajaat 800.
 Laillisen metsästyksen tuomilla rahoilla sarvikuonoa voidaan kuitenkin suojella. Muun muassa suojelujärjestö  Save the Rhino  tunnustaa, että trofeemetsästyksellä on ollut tärkeä osuus sarvikuonojen pelastamisessa.
 Metsästystilan leveähuulisarvikuonoilta on poistettu sarvet, jotta ne eivät houkuttelisi tiloille tunkeutuvia salametsästäjiä. Liselott Lindström / Yle
 Harvinaisia suippohuulisarvikuonoja saa ampua vain viisi vuodessa Namibiassa ja Etelä-Afrikassa, ja yleensä metsästys on eräänlaista riistanhoitoa. Ongelmalliset, lajitovereitaan vastaan hyökkäävät tai vanhat ja sairaat yksilöt ammutaan, ja metsästysmaksulla saadaan rahaa suojelutyöhön.
 Leveähuulisarvikuonojen metsästys ei ole yhtä tiukasti säädeltyä. Niistä suuri osa elää yksityisten maanomistajien suurilla tiloilla. Kun niitä metsästetään tiloilla, maanomistaja voi itse päättää, minkä sarvikuonoistaan hän antaa ammuttavaksi.
 Leveähuulisarvikuonojen kanta vahvistuu, kun maanomistajat ottavat ja pitävät niitä maillaan. Samalla maanomistajat tienaavat sarvikuonojen metsästyksellä. Ilman rahavirtoja maanomistajilla ei olisi kiinnostusta osallistua sarvikuonoista huolehtimiseen.
 Save the Rhino -järjestön mielestä parasta kuitenkin olisi, jos sarvikuonoja ei tarvitsisi tappaa osana niiden suojelua.
 Monet tutkijat ovat arvioineet, että metsästysturismin kieltämisestä olisi enemmän haittaa kuin hyötyä eläimille. Yksi heistä on suojelubiologi  Enrico Di Minin  Helsingin yliopistosta. Hänen yhdessä kollegojensa kanssa tekemä  tutkimus  nostaa esille juuri metsästäjien tuomien rahojen tärkeyden.
 Leijonanaaras lähtee 7 000 eurolla, uros maksaa noin 15 000–25 000 euroa.
 Kuten useimmat tutkijat, myös Di Minin painottaa, että metsästyksestä on hyötyä luonnonsuojelulle vain, jos se on tiukkaan säädeltyä. Rehottava korruptio monessa Afrikan maassa tarkoittaa kuitenkin sitä, että eläimiä ammutaan myös ilman lupia, liian nuorina ja kielletyillä alueilla.
 Di Minin ja hänen kollegansa huomauttavat myös, että metsästys tuo Afrikassa vain vähäistä hyötyä paikallisille yhteisöille, jotka elävät rinnakkain villieläinten kanssa. Harvoin hyötyjinä ovat myöskään valtioiden luonnonsuojeluhankkeet. Rahat menevät usein maanomistajien taskuihin.
 Vaikka eläinten määrä saattaa luvanvaraisen trofeemetsästyksen ansiosta ainakin hetkellisesti nousta, metsästyksellä ei ole  useiden  tutkimusten  mukaan pitkäjänteistä luonnonsuojeluhyötyä eikä se ole kestävää.
 Riistanhoitoa on käytetty muun muassa Zimbabwessa  verukkeena norsujen sala- ja trofeemetsästämiselle . Nelisen vuotta sitten puolestaan maailmalla nousi kohu, kun amerikkalainen hammaslääkäri  Walter Palmer  ampui jousella Ceciliksi nimetyn leijonan lähellä zimbabwelaista kansallispuistoa.
 Palmerilla oli lupa ampua leijona, mutta viranomaiset eivät olleet myöntäneet alueelle kaatokiintiöitä. Palmer luotti paikallisen yhteistyökumppaninsa hoitaneen tarvittavat luvat kuntoon.
 Cecil-leijonan tapaus osoittaa, että ero salametsästyksen ja trofeemetsästyksen välillä  voi olla hiuksenhieno . Trofeemetsästyksestä tulee ilman asianmukaisia lupia salametsästystä.
 Metsästysturismi tuo Afrikkaan  myös rahaa. Cecilin ampunut hammaslääkäri maksoi eri tietojen mukaan noin 45 000 euroa matkastaan.
 Matkailu kokonaisuudessaan tuo  Maailmanpankin mukaan  Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan noin 32 miljardia euroa vuodessa. Metsästäjien osuus on arviolta noin 180 miljoonaa euroa, kerrotaan samassa raportissa vuodelta 2012.
 Vaikka metsästäjiä on kaikista Afrikan-matkailijoista vain pieni osa, he kuitenkin käyttävät usein  paljon enemmän rahaa  kuin tavalliset turistit.
 Metsästystä puolustavat toteavat myös, että metsästys tapahtuu alueilla, jotka eivät tavallisia safarituristeja kiinnosta. Ilman metsästystä näillä alueilla ei olisi majapaikkoja, ravintoloita – eikä niiden luomia työpaikkoja. Usein tällaisilla alueilla ihmiset ovat aiemmin saaneet elantonsa maanviljelystä.
 Itä-Kapin alueella Etelä-Afrikassa valkoiset omistavat suurimman osan maasta, ja maakysymys on yhä kuuma aihe. Etelä-Afrikka on Maailmanpankin mukaan edelleen taloudellisesti maailman eriarvoisin maa. Liselott Lindström / Yle
 Jos tiloilla metsästystä varten pidetyt villieläimet tuovat paikallisväestölle enemmän arvoa kuin viljelykset tai lampaat, trofee-eläimiä suojellaan, sanoo Gerrie Heinen. Hän toistaa jälleen:  if it pays, it stays .
 Norjalaisten metsästysmatkalaisten maksut menevät kuitenkin suoraan Heinenin perheelle eivätkä luonnonsuojeluhankkeisiin. Koska suurin osa metsästyksestä Etelä-Afrikassa tapahtuu yksityisillä maatiloilla, myös rahat menevät pääosin maanomistajille.
 Vehreässä rinteessä  seisoo njalapariskunta. Ne ovat noin parinsadan metrin päässä ja katselevat meitä valppaina. Ne vaikuttavat ymmärtävän, että ihminen tarkoittaa vaaraa.
 Suut käyvät. Ruoho maistuu.
 Arne Vatland asettuu makuulle ruohikossa ja ottaa urosnjalan tähtäimeensä.
 Hän vetää kiväärin liipaisimesta, ja tällä kertaa luoti osuu eläintä suoraan keuhkoihin.
 Vatland on parituhatta euroa köyhempi.
 Metsästysyrittäjä Gerrie Heinen ja hänen tilansa työntekijä Ndhomeso kantavat surmatun njala-antiloopin pusikosta. Liselott Lindström / Yle
 – Komea uros, hienot sarvet, kaartuvat kauniisti, Heinen selostaa jälleen.
 Siitä tulee komea seinäkoriste.
 Sarvet ovat eläimen tärkein ominaisuus, kun puhutaan metsästysmuistoista eli trofeista.
 Kansainvälistä trofeekauppaa säätelee niin kutsuttu  CITES-sopimus . Sopimus luokittelee uhanalaiset eläimet sen mukaan, miten paljon ne tarvitsevat suojelua. CITES-sopimus pyrkii varjelemaan eläimiä ja kasveja sukupuutolta valvomalla niiden kauppaa.
 Uhanalaisten eläinten tai niiden osien tuominen Eurooppaan vaatii sekä vienti- että tuontilupia.
 Suomen ympäristökeskus on myöntänyt viime vuosina tuontiluvat muun muassa kymmenille isoille kissapedoille ja seitsemälle virtahevolle.
 Leena Luotio / Yle
 Kaikkia kotimaahan tuotuja metsästysmuistoja ei Suomessa tilastoida, sillä suurimmalle osalle, kuten runsaslukuisille antilooppilajeille, vaaditaan pelkkä vientilupa Afrikan maista.
 Ylen tavoittamat suomalaiset metsästysmatkanjärjestäjät arvioivat, että Suomesta lähtee Afrikkaan useita satoja metsästysturisteja joka vuosi. Se on turismia tutkineen Itä-Suomen yliopiston yliopistonlehtorin  Jarno Sunin  mukaan oikealta kuulostava arvio.
 Uusi ilmiö on sarvikuonojen ampuminen pelkällä nukutuspiikillä. Sekin maksaa kymmenisentuhatta euroa.
 Vatlandin kiväärin ääni on  tuonut paikalle ihmettelijän. Musta afrikanpuhveli tuijottaa meitä tuimasti massiivisten sarviensa alta.
 Puhveli kuuluu niin kutsuttuun Afrikan “viiteen suureen” norsun, sarvikuonon, leopardin ja leijonan lisäksi. Näiden viiden ampuminen on Afrikkaan tulevien metsästäjien värisuora, ja ne ovat myös kalleimpia metsästettäviä.
 Nyt puhvelia ei ammuta, koska siitä pitäisi pulittaa maanomistajalle kymppitonni.
 Metsästystilojen eläimet elävät aidatuilla alueilla, eivätkä ne siksi pääse lisääntymään kuin keskenään. Geeniperimä kaventuu pikku hiljaa. Tilanhoitajat korjaavat tilannetta ostamalla uusia eläimiä suurissa eläinhuutokaupoissa. Niissä maanomistajat myyvät ylimääräisiä eläimiään, Gerrie Heinen kertoo.
 Kuvausta varten antiloopin pää tuetaan kepillä, jotta sarvet saataisiin kuvassa mahdollisimman hyvin esille. Liselott Lindström / Yle
 Ostajat suosivat valioyksilöitä, joilla on hienot sarvet. Niin saadaan hyviä geenejä tiluksille ja komeita metsästysmuistoja asiakkaille.
 Andreas Homberg on päivän päätteeksi hieman pettynyt. Jousella ei tullut tänään saalista. Lähistöllä olisi kyllä ollut mustahevosantilooppi, mutta sen surmaaminen maksaa yli viisituhatta euroa, joten sitä Homberg ei viitsinyt ampua.
 Homberg kertoo, ettei häntä kiehdo metsästyksessä päällimmäisenä itse ampuminen, vaan kaikki sitä ennen tapahtuva.
 – Parasta on jännitys, kun hiipii pusikoissa lähelle eläintä. Jännittävintä on löytää eläimet ja varoa, etteivät ne huomaa, hän sanoo.
 Hän haluaa ampua sellaisia eläimiä, joita voi syödä. Ampumisen jälkeen eläimet nyljetään ja pään saa halutessaan mukaan. Liha syödään tilalla tai myydään paikallisille teurastajille.
 Afrikan suuria petoeläimiä Homberg ei ampuisi. Eilen norjalaisseurueen eteen oli sattunut leopardi. Se on metsästysmuistojen kalleimmasta päästä, eikä sitä saa ampua ilman viranomaisten erillistä lupaa.
 Norjalainen Anderas Homberg ei halua ampua muuta kuin syötäväksi kelpaavia eläimiä. Siksi hän ei ymmärrä leijonanmetsästäjiä. Liselott Lindström / Yle
 Monia muita kissapetojen ampuminen kuitenkin kiinnostaa. Jopa siinä määrin, että leijonia tarhataan Etelä-Afrikassa tuhansittain metsästysbisnestä varten.
 Meri kimaltelee turkoosina  Etelä-Afrikan etelärannikolla. Plettenberg Bayn pieni kaupunki lähellä Tsitsikamman kansallispuistoa on monen turistinkin suosiossa. Kaupunki valuu rinnettä alas kohti rantaa, ja monesta talosta on upea näköala merelle.
 Toimittaja  Ian Michlerin  pieni kääpiösnautseri innostuu vieraista, ja häntä heiluu vimmatusti.
 Michler on tutkinut vuosikymmeniä eteläisen Afrikan metsästysbisnestä. Hän asui monta vuotta Botswanassa ja järjesti itse safarimatkoja. Työssään hän huomasi, että monet tulivat ensin metsästysmatkoille esimerkiksi Zimbabween ja Botswanaan ja lähtivät sitten Etelä-Afrikkaan hakemaan leijonaa, kun sellaista ei villinä löytynyt.
 Vuonna 2015 Michler julkaisi Etelä-Afrikan leijonatarhauksesta kertovan dokumentin  Blood Lions , Verileijonat. Sitä on näytetty Suomen eduskunnassakin, kun Michler oli kiertueella ja yritti nostaa aihetta Euroopan päättäjien tietoon.
 – Leijonien tarhaus on todella hämärää bisnestä, Michler sanoo.
 Leijonatarhauksella voi takoa suuria summia. Sitä harjoittavat Michlerin mukaan lähinnä valkoiset eteläafrikkalaiset. Hän kuvaa, kuinka leijonia pidetään yksityisissä tarhoissa surkeissa oloissa, kunnes ne ovat tarpeeksi vanhoja metsästettäviksi.
 – Koska se tapahtuu yksityisellä maalla, sitä ei voi valvoa mitenkään, Michler sanoo.
 Jopa 80 prosenttia Etelä-Afrikassa metsästetyistä leijonista on tarhattuja.
 Rehottava korruptio monessa Afrikan maassa tarkoittaa, että eläimiä ammutaan myös ilman lupia, liian nuorina ja kielletyillä alueilla.
 On vaikeaa saada tietoa siitä, kuinka paljon leijonia kasvatetaan ammuttaviksi.  Useiden arvioiden mukaan  Etelä-Afrikan tarhoissa on noin 6 000–8 000 leijonaa, eli jopa neljä kertaa enemmän kuin maan luonnossa.
 Koko Afrikassa leijonia on luonnonvaraisina  enää noin 20 000 . Määrä on lähes puolittunut kahdenkymmenen viime vuoden aikana, lähinnä leijonien luonnollisen elinympäristön tuhoutumisen takia.
 Metsästäjien puheet eläinkantojen suojelusta pitävät siis siinä mielessä paikkansa, että ilman tarhausta leijonia olisi todennäköisesti nykyistäkin vähemmän.
 Kuva on otettu Vapaavaltiossa sijaitsevalla leijonatarhalla vuonna 2015, Ian Michler kertoo. Hän ei halua nimetä tarhaa.  Ian Michler / Blood Lions
 Tarhattujen leijonien metsästämistä kutsutaan purkitetuksi metsästämiseksi, englanniksi  canned hunting .
 Käytäntö nousi laajempaan tietoisuuteen 1990-luvulla. Tuolloin se herätti niin paljon kohua, että sittemmin sitä on brändätty uudelleen. Nyt puhutaan korkean aidan metsästyksestä ( high fence hunting)  tai suljetun tilan metsästyksestä  (captive hunting) , mutta käytännössä kyseessä on yksi ja sama asia.
 Tarhausbisnes on kasvanut, koska metsästäjät haluavat ampua leijonia halvemmalla – ja paremmalla onnistumistakuulla. Villien ja vapaiden leijonien metsästäminen saattaa kestää jopa kolmisen viikkoa ja voi maksaa kymmeniätuhansia euroja.
 Tarhatut leijonat ovat paljon halvempia ja metsästäminen on nopeaa. Leijona tilataan tarhalta metsästystilalle, se päästetään vapaaksi aidatulle alueelle ja metsästäjä voi ampua sen vaikka autosta astumatta.
 Arvioiden mukaan jopa 99 prosenttia Etelä-Afrikan metsästysturisteista on ulkomaalaisia, suurin osa tulee Yhdysvalloista. Muista Afrikan maista ei juuri tulla metsästämään.
 – Afrikan perinteisissä kulttuureissa eläimiä ei ammuta huvin vuoksi. Metsästäminen metsästysmuistojen vuoksi on kolonialistista perintöä, Michler sanoo.
 Etelä-Afrikan kansallisen eläinsuojeluyhdistyksen  NSPCA:n toimiston seinällä roikkuu kuvaus tarhattujen leijonien elämänkaaresta. Se kulkee näin:
 Tarhoissa syntyneet leijonanpennut viedään muutaman viikon ikäisinä emoltaan. Eri puolilta maailmaa, myös Suomesta, tulee vapaaehtoisia, joille tilojen omistajat uskottelevat, että pennut ovat orpoja.
 Vapaaehtoiset maksavat usein jopa kolmetuhatta euroa kokemuksestaan. He leikittävät, pulloruokkivat ja silittävät pentuja, jotta ne tottuisivat ihmisiin. Myös turistit vierailevat tiloilla ja tulevat silittämään leijonia, käyvät niiden kanssa kävelyillä, ja tarhaaja tienaa lisää rahaa.
 Johannesburgin ulkopuolella sijaitseva Ukutula on Ian Michlerin mukaan yksi Etelä-Afrikan suurimmista tiloista, joilla voi maksusta silittää leijonia ja kävellä niiden kanssa. Taustalla istuvat henkilöt ovat Michlerin mukaan norjalaisia vapaaehtoisia. Kuva on vuodelta 2015. Ian Michler / Blood Lions
 Sitten eläimet myydään eteenpäin metsästysyrittäjille. Naarasleijonia pidetään tarhoissa lähinnä synnytyskoneina. Kun naaraista ei enää ole synnyttäjiksi, tarhaajat luovuttavat ne metsästysyrittäjille. Naarasleijonan ampuminen on trofeemetsästäjälle halvempaa kuin uroksen.
 Tässä vaiheessa leijonat ovat jo niin tottuneita ihmisiin, että ne eivät juokse metsästäjää karkuun. Joskus niitä myös huumataan ennen metsästystä.
 Leijonien luut kaupataan Kiinaan, jossa niiden kysyntä kasvaa. Luut nimittäin kelpaavat perinteisesti tiikerin luista tehtyihin ihmerohtoihin, ja se tekee leijonien tarhauksesta Afrikassa vieläkin kannattavampaa.  Etelä-Afrikan hallitus tuplasi  viime vuonna leijonan luiden vientikiintiön.
 Eläinsuojeluyhdistyksen villieläinten suojeluyksikön päällikkö  Douglas Wolhuter  näyttää tiedoston, jossa rivi rivin jälkeen vierii alas tietokoneen näytöllä.
 – Tässä on yli neljäsataa eri tilaa ja tarhaa, joita pidämme silmällä, hän sanoo.
 Lahjoitusten varassa toimiva NSPCA ei hänen mukaansa pysty kuin raapaisemaan pintaa. Yhdistys saa yleisöltä vinkkejä, ja sen laillisesti valtuutetut työntekijät ajelevat myös itse etsimässä tiloja.
 Vain pari päivää aiemmin yhdistys teki tehoiskun yhteen tarhoista vinkin perusteella. Tarhalta löytyi surkeassa kunnossa olevia leijonia liian pienissä tiloissa. Hygienia tarhalla oli kehno, leijonilla oli ihotauteja ja parilla epäiltiin tuberkuloosia, Wolhuter kertoo.
 Douglas Wolhuter eläinsuojelujärjestö NSPCA:sta toivoo, että leijonatiloille vapaaehtoistyöhön tai metsästämään tulevat ottaisivat selvää tilojen oloista ja taustoista ennen matkustamista. Liselott Lindström / Yle
 Hän näyttää videon leijonanpennuista, jotka ovat niin heikkoja, etteivät ne pysty kävelemään. Yhdistys ei voi antaa materiaalia julkiseen levitykseen, koska se kasaa parhaillaan oikeusjuttua tarhaajaa vastaan.
 Metsästysyrittäjien näkemys, että heidän bisneksensä suojelee luontoa, on Wolhuterin mukaan vale.
 – Jos rahasta on kyse, on helpompiakin tapoja tienata. Ja on muitakin tapoja tukea luonnonsuojelua kuin ampua kaiken minkä näkee. Safariturismi on tästä hyvä esimerkki, hän sanoo.
 Wolhuterin mukaan Etelä-Afrikassa on kuitenkin muutamia hyvää työtä tekeviä yksityisiä suojelualueita, joita yhdistys voi suositella. Mutta ne ovat hänen mukaansa todella vähissä.
 Metsästysbisnestä puolustavat  kutsuvat Michlerin ja Wolhuterin kaltaisia termillä  greenie . Sen voi kääntää vapaasti vaikkapa viherpiipertäjäksi.
 Metsästysyrittäjä Gerrie Heinenin mukaan greeniet eivät ymmärrä, että eläinkantojen ylläpitämiseksi tarvitaan sekä safarituristeja että metsästäjiä.  Arvioiden mukaan  yksityiset erilaisia luontoelämyksiä tarjoavat maanomistajat kuten Heinen omistavat Etelä-Afrikassa jopa kolme kertaa enemmän maata kuin valtio, joka ylläpitää kansallispuistoja.
 Heinen kiistää, että hänen yritystoimintansa olisi verrattavissa eläinten tarhaamiseen perustuvaan metsästykseen.
 – Eläimemme ovat villejä ja alueet valtavia. Metsästäjän pitää nähdä vaivaa saadakseen saalista, hän sanoo.
 Heinenin tilukset ovatkin niin suuret, että eläimiä pitää hetkisen etsiä. Niitä on kuitenkin alueella paljon enemmän kuin jos se olisi luonnontilassa.
 Kun on päästy ampumaan tarhattua leijonaa, halutaankin jotain jännittävämpää ja mennään metsästämään villejä leijonia.  Toimittaja Ian Michler
 Muutama sata kilometriä Heinenin tilalta toimittaja Ian Michler selaa Heinenin Greys Gift Lodgen nettisivuja. Hän tuhahtaa nähdessään kuvan miehestä ammutun leopardin kanssa.
 Michlerin mukaan kyseessä on puhtaasti kaupallinen yritys, eikä Heinenin väite luonnonsuojelusta pidä paikkaansa.
 – Jos haluaa edistää luonnonsuojelua, viimeinen asia on sulkea aidoilla eläimiä maalleen. Se on kuin tehomaataloutta, hän sanoo.
 Michlerin mukaan monella metsästystilalla esiintyy sisäsiittoisuutta ja risteymiä, ja metsästystä varten pidetään lajeja, jotka eivät ole Etelä-Afrikassa kotoperäisiä. Sulkemalla eläimiä alueelleen metsästystilat puuttuvat luonnon omaan kiertokulkuun, hän sanoo.
 – Sehän on eläinten kesyttämistä samalla tavalla kuin lampaita ja karjaa on kesytetty ihmisten tarpeita varten.
 Joidenkin vuosikymmenien päästä eläimet eivät ole enää villieläimiä, ja metsästäjät siirtyvät Afrikasta muualle, Michler ennustaa.
 Luonnonsuojeluksi Michler määrittelee toiminnan, jossa lisätään vain villieläimille varattuja maa-alueita ja suojellaan eläinten luontaisia elinympäristöjä sekä geenien monimuotoisuutta.
 Yksi metsästysturismin puolustajien yleinen argumentti on se, että yksityisellä metsästystoiminnalla poistetaan salametsästyksen paine kansallispuistoista. Michlerin mielestä sekään perustelu ei kanna.
 – Kun on päästy ampumaan tarhattua leijonaa, halutaankin jotain jännittävämpää ja mennään metsästämään villejä leijonia. Eläimiä myös houkutellaan ulos luonnonsuojelualueilta, hän kuvaa.
 Myös metsästysyrittäjä Gerrie Heinen sanoo, että useilla metsästäjillä nälkä kasvaa syödessä.
 – Ensimmäisellä reissulla he usein haluavat helpoimmat, sitten mennään vaikeammalle ja vaikeammalle tasolle. Metsästäjät ovat kuin keräilijöitä, hän sanoo.
 Michlerin mukaan se, että metsästysturismi tuottaa rahaa, ei vielä tee siitä eettisesti kestävää.
 Tärkein kysymys hänen mielestään on, miksi ihminen ei näe ympäristön ja eläinten suojelua itseisarvona. Asiana, joka olisi tärkeä myös ilman rahallista hyötyä.

Etelä-Afrikassa metsästäjä saa rahalla haluamansa saaliin – kirahvi kaatuu tuhansilla euroilla ja sarvikuono kymmenillätuhansilla


Summary: Kokoomus on menettänyt asemansa nuorten aikuisten suosikkipuolueena.

– Kokoomuspuolueiden näkökulmasta ollaan ydinkysymysten ääressä, sanoo kokoomuksen menestyksekkäimmän ajan puoluesihteerinä toiminut, viestintätoimisto Ellun Kanojen toimitusjohtaja  Taru Tujunen .
 Samaa mieltä on  Johan Strang , Pohjoismaiden tutkimuksen apulaisprofessori Helsingin yliopistolta.
 – Sekä Ruotsissa että Suomessa kokoomuspuolueet jäävät liberalismin ja konservatismin väliin ja niiden on vaikeaa löytää oikeaa linjaa, miten hallita uusi tilanne, tutkija Strang sanoo.
 Istumajärjestyksen symboliikkaa
 Suomessa kääntyi kesäkuussa poliittisen historian lehti.
 Antti Rinteen  (sd.) johtaman hallituksen ministerit hakivat uudet paikkansa salin hallituslehteriltä, mutta ensimmäistä kertaa myös oppositio järjestäytyi tai järjestettiin uuteen asentoon salissa.  Eduskunnan vakiintunut istumajärjestys muutettiin  vastaamaan tämän hetken poliittista asetelmaa ryhmäjohtajien äänestyspäätöksellä.
 Vastahakoiset perussuomalaiset siirrettiin oikeaan reunaan. Istuntosaliin muodostui nykyistä poliittista tilannetta kuvaava vasemmistoliberaali hallitusblokki ja oikeistokonservatiivien oppositioblokki.
 Istumajärjestyksen muutos osui sattumalta tai harkitusti herkkään ajankohtaan. Sekä Suomessa että Ruotsissa on siirrytty politiikan uuteen aikaan.
 – Kyllä minä näin sen symbolisena muutoksena, Pohjoismaiden tutkija Johan Strang Helsingin yliopistosta sanoo.
 Strang on seurannut tiiviisti Suomen ja Ruotsin muutosta, jossa on viime vaalien jälkeen hätkähdyttävää samankaltaisuutta. Hallitusvaltaa käyttävät sosiaalidemokraattien johdolla vasemmistoliberaalit puolueet ja oppositiossa istuu kolme puoluetta: populistit, maltillinen kokoomus ja kristilliset.
 Suomen eduskunnan istumajärjestyksen muutos pantiin vireille viime syksynä, kun RKP:n  Stefan Wallin  esitti puhemiesneuvostolle RKP:n siirtämistä keskemmälle saliin. Asia torpattiin ryhmänjohtajien kokouksessa eikä Wallinin uusi yritys ennen joulua sekään tuottanut tulosta.
 Asia nostettiin uuden eduskunnan pöydälle kesällä. Muutoksessa vedottiin RKP:n aloitteellisuuteen ja Euroopan parlamentin istumajärjestykseen.
 Kokoomus sai istuntosalissa oikealle puolelleen perussuomalaiset. Mauri Ratilainen / AOP
 Kokoomus äänesti lopulta muutoksen puolesta. Kokoomuslaisissa on niitäkin, joiden mielestä puoluetta vietiin istumajärjestyksen rukkaamisessa kuin ämpäriä.
 Kokoomuksen kansanedustaja  Elina Lepomäki  pitää ylipäätään huonona istumajärjestyksestä nousevaa mielikuvaa salin konservatiivi- tai oikeistoblokista. Hän näkee taustalla poliittisen operaation.
 – Kyllä me yleisesti ajattelemme, että oli Antti Rinteeltä ihan taitava operaatio yrittää yhdistää tällainen oikeisto ja äärioikeisto, Lepomäki sanoo.
 Lepomäen mukaan äärioikeisto ja oikeisto ovat oikeisto–vasemmisto-janalla pikemmin vastakkaisilla laidoilla kuin vierekkäin. Ensimmäinen nojaa vahvaan valtioon, toinen yksilöön.
 Kokoomuksen nykyinen ryhmäjohtaja  Kai Mykkänen  muistelee kiusaantuneensa asian saamasta mediahuomiosta. Työtään aloittavan eduskunnan riitely istuinpaikoista tuntui lapselliselta.
 – Kyse saattoi olla siitä, että jotkut sosiaalidemokraatit ajattelevat niin, että halutaan leimata perussuomalaiset jyrkästi oikealle, jotta he olisivat vähemmän houkuttelevia perinteisille työväen äänestäjille, Mykkänen pohtii.
 Ovatko populistit kokoomuksen kumppaneita vai kilpailijoita?
 Ruotsissa hallitus-oppositio-asetelmaan on totuteltu puolisen vuotta.
 Viime syksyn parlamenttivaalien ja vaikeiden hallitusneuvottelujen jälkeen maahan syntyi sosialidemokraattien ja ympäristöpuolueen hallitus, jota vasemmistopuolue, keskusta ja liberaalit tukevat.
 Oppositioon jääneitä Ruotsin kokoomusta, ruotsidemokraatteja ja kristillisiä on hallituksen syntymisen jälkeen mediassa kutsuttu konservatiiviblokiksi.
 Ruotsin kokoomuksen  Ulf Kristersson  on toistaiseksi yrittänyt pyristellä konservatiivioppositio-nimitystä vastaan.
 Ruotsidemokraattien historia ja rajut maahanmuuttopuheet ovat leimanneet puolueen vasemmistoliberaalien vastavoimaksi, äärioikeistoksi, rasisteiksi ja fasisteiksi, jonka kylkeen mikään puolue ei ole halunnut.
 Ruotsidemokraattien Jimmie Åkesson toivoo yhteistyötä Ruotsin maltillisen kokoomuksen kanssa. AOP
 Uuden opposition keskinäisiä suhteita seurataan tarkasti. Ovatko populistit lopulta Ruotsin kokoomukselle kumppaneita vai kilpailijoita?
 – Ruotsissa tämä on nähty rajummin kuin Suomessa. Siellä on totuttu siihen, että hallituksessa ja oppositiossa on ideologinen blokki, on oikeisto vastaan vasemmisto, kansanedustaja Kai Mykkänen sanoo.
 Hän muistuttaa, että Suomessa on nytkin hallitus, jossa vasemmistoliberaalien seurana istuu kokoomusta konservatiivisempi keskusta.
 Myös Elina Lepomäki hätkähtää suomalaista konservatiiviblokki-nimitystä.
 – Kuulostaa omituiselta. Jos se on konservatiivioppositio-rintama, minä ainakin henkilökohtaisesti eroan siitä heti. Koen olevani täysin arvoliberaali ja monet meillä kokevat olevansa sitä.
 Toisin kuin Suomessa muut ruotsalaispuolueet eivät ole tehneet maahanmuuttovastaisen populistipuolueen kanssa avoimesti yhteistyötä.
 Kristillisten puheenjohtaja  Ebba Busch Thor  söi yhteisen lounaan ruotsidemokraattien puheenjohtajan  Jimmie Åkessonin  kanssa viime viikolla ja nousi etusivun uutiseksi. Lounasta pidettiin merkkinä kumppanuudesta.
 Myös Ruotsin kokoomuksen puheenjohtajan Ulf Kristerssonin puheita tarkkaillaan. Almedalenin politiikkaviikolla hänen puheestaan etsittiin yhtymäkohtia ruotsidemokraattien maahanmuuttovastaisuuteen.
 Ruotsin kokoomuksen puheenjohtajan Ulf Kristerssonin mielestä ruotsalaisten yhdistäminen on puolueen DNA:ssa. Henrik Montgomery / EPA
 – Almedalenissa Ulf Kristersson puhui hyvin paljon maahanmuutosta ja jengisodista ja vaati tuplarangaistuksia. Näyttää siltä, että moderaatit kilpailee enemmänkin ruotsidemokraattien kanssa kuin vasemmistoliberaaliin hallitusrintamaan liittyneen keskustan  Annie Lööfin  kanssa, Johan Strang pohtii.
 Strang pitää Ruotsin kokoomuksen valintaa yllättävänä. Hän oli odottanut, että puolue kritisoisi demarihallitusta ja hallituksen politiikkaa, mutta siirtyisi vähän liberaalimpaan suuntaan.
 Kristersson sanoi puheensa lopuksi, että Ruotsin maltillinen kokoomus voi yhdistää ruotsalaiset. Se on puolueen DNA:ssa, siksi puolueen nimikin on kokoomus.
 Samoin ajatellaan Suomen kokoomuksessa. Pitkäaikainen kansanedustaja ja moninkertainen kokoomusministeri  Pertti Salolainen  vierastaa sanaa konservatiivi.
 – Puhun mieluummin kokoomuksesta center right -puolueena, mikä on yleiseurooppalainen määritelmä politiikalle, jota kokoomus ajaa. Se on hyvä ilmaisu, koska meidän politiikassa on paljon liberaalia ainesta.
 Mutta kokoomuspuolueiden suurin ongelma piilee tällä hetkellä politiikan keskustassa.
 Politiikan keskustassa kuihtuu
 Ruotsin ja Suomen kokoomuspuolueet ovat olleet porvarillisia voimia yhdistäviä yleispuolueita. Puolueisiin on mahtunut arvonäkökulmiltaan hyvin erilaisia ihmisiä, konservatiiveja, sosiaalireformisteja ja liberaaleja.
 Ko-koo-mus tavaa kansanedustaja selventääkseen eri tavalla ajattelevien ihmisten kokoomaa.
 – Perinteiset isot puolueet ovat pysytelleet politiikan keskustassa. Sosiaalidemokraatit voittivat, kun menivät oikealle ja kokoomuspuolueet kun menivät vasemmalle, Strang kuvaa.
 Suomen kokoomuksen suurin menestystarina oli vuoden 2006 presidentinvaalien työväen presidentti -brändäys. Se ja puolueen eduskuntavaaleissa jatkama työväenpuolue-teema poiki toimihenkilöäänestäjiä ja siivitti puolueen kasvua vasemmalle puheenjohtaja  Jyrki Kataisen  valtakaudella.
 Liberalismin ja konservatismin yhdistelmästä tulee tässä ajassa helposti puolueita sisältä rikkirepivä asia  toimitusjohtaja Taru Tujunen
 Puoluekentän pirstaloituminen ja populistipuolueiden nousu on lyönyt murskaksi tämän perinteisen “miten tavoitat keskiluokan” -strategian.
 Äänet eivät enää liiku kokoomuksen ja demareiden välillä, vaan pelissä on monta muuta puoluetta. Ilmiö on yleiseurooppalainen ja näkyi eurovaaleissakin.
 Taru Tujunen sanoo, että kokoomuspuolueiden ongelma on puoluekentän murroksessa sekä Ruotsissa että Suomessa jäädä keskelle, missä puolueita syödään molemmista päistä yhtä aikaa.
 Siitä mikä on ollut kokoomuspuolueita yhdistävä tekijä, liberalismin ja konservatismin yhdistelmä, tulee tässä ajassa helposti niitä sisältä rikkirepivä asia.
 – Luulen, että kokoomuspuolueet sekä Ruotsissa että Suomessa joutuvat tämän kysymyksen ratkomaan – miten ne tähän kysymykseen suhtautuvat, Tujunen arvelee.
 Jyrki Katainen ja Taru Tujunen riemuitsevat puolueen ykkösasemasta vuoden 2014 eurovaaleissa. Jarno Kuusinen / AOP
 Populistiset puolueet pakottavat muut puolueet poliittiseen selkokieleen ja valintoihin.
 Se on osoittautunut erityisen vaikeaksi kokoomuspuolueille maahanmuuttopolitiikassa, jossa ne tavoittelevat yhtäaikaa sisäistä turvallisuutta ja avointa kansainvälisyyttä. Miten selkeä puolueen linja on äänestäjille?
 – Ei ole täysin selkeä, sanovat Lepomäki ja Salolainen, mutta heidän mielestään ero perussuomalaisten rajat kiinni -linjauksiin on kokoomuksen sisällä selvä.
 Kai Mykkäsen mielestä monia asioita kuten suhtautumista Isis-leirin lapsiin on vaikea puristaa yhteen iskulauseeseen.
 – Se pitää tehdä hallitusti ja turvatusti, ettei vaaranneta Eurooppaa. Samalla halutaan auttaa hädänalaisia. Tämä asia valitettavasti on hyvin monimutkainen ja viheliäinenkin.
 Sekä-että-linjaukset ja asema puoluekentän keskustassa vaivaa myös demareita.
 Ruotsissa sosiaalidemokraatit voittivat vaalit, mutta saivat huonoimman tuloksen sataan vuoteen. Suomessa sosiaalidemokraateista tuli suurin ja pääministeripuolue alle 20 prosentin kannatuksella.
 Puoluekentän pirstaloituminen kertoo Tujusen ja Strangin mielestä siitä, että politiikassa on syntynyt monta eri ulottuvuutta. Vasemmisto-oikeisto-jako ei enää riitä.
 Myös kokoomuspuolueiden sisäinen liima, kurinalainen talouspolitiikka, on vaikeuksissa. Uudet tuulet puhaltavat.
 Menikö talouskurin aika ohi?
 Talouspolitiikka on yhdistänyt kokoomuspuolueita vahvemmin kuin arvokysymykset.
 Ruotsin politiikassa on ehkä vielä Suomea korostuneemmin ollut kyse taloudesta. Oikeisto vastaan vasemmisto, korkea vai matala verotus, yksityiset vai julkiset hyvinvointipalvelut.
 – Talouden merkittävyys vaaliteemana on selvästi muuttunut, kun akuutti talouden kriisivaihe on ohi, Elina Lepomäki sanoo.
 Suomi on toipunut vähitellen vuoden 2008 finanssikriisistä. Muiden Euroopan maiden tapaan talouden noususuhdanne on auttanut toipumista, talous on elpynyt ja työllisyys noussut.
 Siksi ihmisillä ei ole Lepomäen mielestä nyt sellaista kuvaa, että järkevällä julkisen talouden pidolla on merkitystä. Tulee muita asioita.
 Se näkyi kevään vaaleissa. Pertti Salolainen on tyrmistynyt siitä, ettei “järkevästä taloudenpidosta palkita vaaleissa”.
 – Me luotimme ihan liikaa siihen, että kyllä ihmiset on niin järkeviä, että he tajuavat.
 – Samaa tiukkaa talouslinjaa on jatkettava, koska Suomi ei ole edelleenkään kuivilla. Mutta rahanjakolinja meni vaaleissa enemmän läpi, Salolainen toteaa.
 Tutkija Johan Strangin mielestä hyvä taloustilanne ja hyvinvoinnin kasvu on saanut Pohjoismaissa ihmiset ajattelemaan, että halutaan tehdä jotain kivaa.
 Talouspolitiikassa saattaa olla käynnissä jopa historiallinen käänne.
 Tällä hetkellä talousliberalistinen ajattelu näyttää väistyvän tai on ainakin joutunut haastetuksi.  Pohjoismaiden tutkija Johan Strang
 Kokoomuspuolueita suosinut tiukka talouskuri ja talousliberalismi kukoisti pitkään 1990-luvulta 2000-luvulle asti.
 Yhdysvaltalainen filosofi  Francis Fukuyama  kuvasi vuonna 1992 teoksessaan  Historian loppu ja viimeinen ihminen , miten kommunismin romahdettua ei jäänyt vaihtoehtoja. Ideologioiden kilpailun voittivat liberaali demokratia ja markkinatalous.
 Oikeistopuolueista, kuten pohjoismaisista kokoomuspuolueista, tuli uuden liberaalisen demokratian hegemonian edustajia. Ne edustivat uutta aikaa, liberalismin ja Euroopan aikaa.
 Kurinalainen talouspolitiikka vahvistui eurooppalaisen julkisen talouden ihanteena. Siitä tuli lähes viime vuosiin asti ainoa oikea talouspolitiikan tie.
 Tutkija Johan Strang sanoo, että nyt talousliberalistinen ajattelu näyttää väistyvän tai on ainakin joutunut haastetuksi.
 – Sitä kyseenalaistetaan sekä oikealta että vasemmalta. Oikeistopuolueet kytketään Fukuyaman ajatteluun ja talousliberalismiin, joka johti arvostelijoiden mielestä yhteiskunnallisen koheesion, yhtenäisyyden katoamiseen, Strang toteaa.
 Yksi tunnetuimmista arvostelijoista on markkinataloutta tukeva ranskalainen ekonomisti  Thomas Piketty , joka varoitti varallisuuden kasautumisesta ja eriarvoistumisesta.
 Suomessa kokoomusta on kutsuttu kannatuspohjansa takia palkansaajajärjestö STTK:n lisäsiiveksi. Se suhde voi olla murroksessa, kun STTK:ssa alkaa kuulua uuden pääekonomistin  Patrizio Lainàn  ääni.  Hän kertoo HS:n haastattelussa, että ei usko kustannuskilpailukykyyn  tai aktiivimalliin.
 Talousliberalismin kritiikki osoittaa, ettei vasemmisto–oikeisto-asetelma tai talouspolitiikan linjataistelu ole häipymässä mihinkään.
 – Me elämme tosi vahvasti ideologisessa ajassa, Taru Tujunen sanoo.
 Tujunen ei usko, että vasemmisto–oikeisto-jaon voi heittää romukoppaan. Hän pitää kuitenkin politiikassa tapahtunutta murrosta ihan hämmästyttävänä.
 – On olemassa uusia politiikan jakolinjoja, jotka ovat ihmisten mielestä oleellisempia kuin esimerkiksi perinteinen talouspolitiikka tai oikeisto–vasemmisto-jako.
 Niin Ruotsissa kuin Suomessakin puoluekentän murrosta on kuvattu niin sanotulla GAL–TAN-akselilla. Siinä akselin toisessa päässä ovat vihreät ja vaihtoehtoiseen elämänmuotoon uskovat ja toisessa päässä konservatiiviset, nationalistiseen ja autoritääriseen ajattelumalliin uskovat ihmiset ja puolueet.
 Viestintätoimisto Ellun Kanojen toimitusjohtajan Taru Tujusen näkemys suomalaisten puolueiden sijoittumisesta GAL–TAN-akselille. Lasse Isokangas / Yle
 Arvokysymykset nousevat akselilla tärkeämmäksi kuin perinteinen vasemmisto-oikeisto-jako.
 Tutkija Johan Strangin mielestä GAL–TAN-akseli on erityisen mullistava Ruotsissa, jossa politiikka pitää ajatella uudestaan. Puolueiden on tehtävä valintoja konservatismin ja liberalismin välillä.
 Kokoomuspuolueet sijoittuvat tälläkin akselilla keskelle, mutta sijoitus voi kertoa siitä, että ne ovat sivussa jylläävistä megatrendeistä kuten ilmastokysymyksistä.
 Kokoomuksessa on vaalien jälkeen puoluevaltuustoa myöten puitu, oliko “autot kuuluvat teille” -mainos hyvä vai huono.
 Osan mielestä se osoitti, että kokoomuksen puoluetoimistossa oltiin ihan pihalla ilmastovaaleista. Osa piti sitä onnistuneena tukena yksityisautoilulle.
 – Kokoomus sattui olemaan siinä asiassa historian väärällä puolella, Tujunen tokaisee.
 Puolue teki ennen vaaleja ympäristöpoliittisen ohjelman osoittaakseen, että ympäristökysymykset otetaan puolueessa vakavasti.
 Lepomäen mielestä automainos-episodi osoitti, että puolueen viesteissä on pakka sekaisin. Maaseudulle kerrotaan, että jatkakaa kuten ennenkin, mutta kaupunkeihin, että kokoomus on yhtä vihreä kuin vihreät ja taloutta sen lisäksi.
 – Tämä on vähän niin kuin sellainen spagaatti, joka ei tällä hetkellä onnistu, Lepomäki sanoo.
 Nuorten suosikit vihreät ja perussuomalaiset
 Ruotsin ja Suomen kokoomuspuolueet ovat edelleenkin kolmen suuren joukossa sekä vaalituloksissa että viimeaikaisissa mielipidemittauksissa.
 Miksi ne näyttävät molemmissa maissa kuitenkin lipuneen sivustakatsojiksi voitokkaan kymmenen vuoden jälkeen?
 Tujunen käyttää Suomen 1990-luvun jalokiveen, Nokiaan, liitettyä vertausta.
 – Ei ole kyse siitä, että on tehty vääriä asioita. On tehty oikeita asioita, mutta liian pitkään.
 Fukuyamallekin oli ongelma se, ettei talousliberalismille ole enää kilpailijaa. Hän ihmetteli, miten demokratia voi selvitä ilman vihollista.
 – Kokoomuspuolueille tapahtuu nyt samaa kuin demareille parikymmentä vuotta sitten, Strang pohtii.
 – Ne ovat onnistuneet rakentamaan oman visionsa, mutta niille ei ole jäänyt muuta tehtävää kuin puolustaa sitä.
 Politiikassa puhutaan siitä, miten joku puolue omistaa jonkin teeman. Vihreät omistaa ilmastonmuutoksen, perussuomalaiset maahanmuuton, sosiaalidemokraatit hyvinvoinnin ja keskusta maaseudun.
 Mitä kokoomuspuolue omistaa?
 Kokoomus on tavallaan omistanut tulevaisuuden, jos sitä mitataan nuorten osuudella äänestäjistä ja kannattajista. Ruotsin kokoomuspuolue on edelleen nuorten keskuudessa suurin puolue, mutta Suomessa tilanne on muuttunut.
 Taloustutkimuksen mittausaineistosta käy ilmi, että nuorten aikuisten, 18–25-vuotiaiden, suosituin puolue on nyt vihreät. Toiseksi on noussut perussuomalaiset ja kokoomus on pudonnut kolmanneksi. Nuoret miehet karkaavat kokoomuksesta perussuomalaisiin ja kaupungeissa koulutetut nuoret ja keski-ikäiset naiset hyppäävät vihreisiin.
 Kuin vaivihkaa vasemmistopuolueet ja vihreät ja Ruotsissa lisäksi keskiryhmät ovat yrittäneet brändätä itselleen liberalismin. Omistavatko ne sen seuraavissa vaaleissa?
 Tullaan taas kokoomuspuolueiden valintaan liberalismin ja konservatismin välillä.
 – Nämä ei ole itseään toteuttavia ennusteita, mutta on kiinnostavaa nähdä, mitä yleispuolueet aikovat asialle tehdä, Taru Tujunen miettii.
 Kuntavaalit ovat kahden vuoden kuluttua huhtikuussa 2021.

Pohjolan porvareita ahdistaa: miten olla samalla konservatiivi ja liberaali?


Summary: Kongressin asettama velkakatto on estänyt uuden velan ottamisen jo maaliskuusta lähtien.

Yhdysvaltain valtiovarainministeri  Steven Mnuchin  on lähettänyt edustajainhuoneen puhemiehelle  Nancy Pelosille  kirjeen, jossa Mnuchin varoittaa valtiota uhkaavasta käteisvarojen loppumisesta.
 Yhdysvaltain liittovaltio ei ole voinut maaliskuun alun jälkeen ottaa uutta lainaa, koska kongressin asettama velkakatto on täyttynyt.
 Liittovaltio on toistaiseksi tullut toimeen verotuloilla, mutta ne uhkaavat loppua syyskuun alussa. Vaarana on, ettei liittovaltio pysty maksamaan kaikkia laskujaan.
 Koska liittovaltion menojen vähentäminen on hankalaa, kongressin tulisi nostaa velkakattoa. Kongressi on jäämässä heinäkuun lopulla kuuden viikon kesälomalle, joka päättyy vasta syyskuun 9. päivä. Päätös velkakaton nostamisesta tulisi siis tehdä nopeasti.
 Mnuchin ja Pelosi ovat neuvotelleet tällä viikolla kolme kertaa velkakatosta ja liittovaltion budjetista, kertoo  uutiskanava CNN . Tuloksista ei toistaiseksi ole tietoa.
 Yhdysvaltain pääpuolueet ja presidentti  Donald Trumpin  hallinto kuitenkin vakuuttavat, että ratkaisu saadaan aikaan ajoissa, kertoo  talousuutistoimisto Bloomberg .
 Budjettivaje kasvaa
 Yhdysvaltain liittovaltion budjettialijäämä on kasvanut rajusti viime vuodesta, kertoo  CNN .
 Maan verovuosi alkaa lokakuusta. Kuluvan verovuoden yhdeksän ensimmäisen kuukauden aikana alijäämä oli 747 miljardia dollaria, kun se vuotta aiemmin oli 607 miljardia. Alijäämä on kasvanut siis 23,1 prosenttia.
 Liittovaltion tulot ovat nousseet ennätystasolle, mutta samaan aikaan myös menot ovat ennätykselliset.
 Alijäämää kasvattaa moni tekijä. Niistä merkittävimmät ovat presidentti Trumpin hyväksymä verojen alennus sekä erityisesti asevoimia hyödyttävä liittovaltion menojen kasvattaminen.

Valtiovarainministeri varoittaa: Yhdysvaltain käteisvarat uhkaavat loppua


Summary: Suomalaisia poimijoita ei mansikkatiloilla enää juurikaan näy. Poikkeuksen tekee marjojen itsepoiminta.

Riihon tilalla Tuurissa on mansikkasesongissa täysi tohina päällä. Varhaislajike Honeoye alkaa olla kerättynä, ja Polka on jo työn alla.
 Yrittäjä  Katariina Riiho  kertoo, että lajikkeita on viljelyssä kaiken kaikkiaan viisi erilaista, millä varmistetaan marjan riittävyys koko kaudeksi. Tilan mansikat poimitaan tiloilta tänä päivänä pääosin ukrainalaisten poimijoiden toimesta.
 – Suomalaiset nuoret alkavat olla harvinaisuus mansikkatiloilla. Tämä on liian rankkaa työtä monille nuorille. He saavat rahan helpommin muualta. Toki osa nuorista poimii mielellään mansikoita, toteaa  Heikki Riiho .
 Rankkuus tulee epäkiitollisen työasennon lisäksi sääolojen vaihtelusta; välillä sataa kaatamalla, sitten taas aurinko porottaa taivaan täydeltä.
 Katariina Riiho on nähnyt muutoksen työntekijöiden alkuperässä isänsä mansikkatilalla Vihdissä. Ensin oli suomalaisia poimijoita, sitten tulivat virolaiset ja nyt elintason noustua Virossa mansikkatiloilla ahkeroivat ukrainalaiset poimijat.
 – Keskipalkka Ukrainassa on niin matala, että he voivat tienata kahden vuoden ansiot kesän aikana. Parhaina päivinä poimija kerää 100-200 kiloa marjaa.
 Tilalla on jonkun verran myös itsepoimintaa.
 – Sanoisin, että itsepoimijat ovat marjastushenkisiä, mutta kaikenlaiset ihmiset poimivat itse mansikkansa. Nuoria, vanhoja, lapsiperheitä, kertoo Katariina Riiho.
 Mitä enemmän, sitä parempi, tuumii pian kaksi vuotta täyttävä Eino Riiho oman maan mansikoista. Mukana äiti Katariina Riiho. Kati Ala-Renko / Yle
 Poimijat tulevat Itä-Euroopan maista
 Suomalaisten mansikat on poimittu ulkomailta tulevien työntekijöiden voimin  jo vuosia .
 Toiminnanjohtaja  Miika Ilomäki  Hedelmän- ja Marjanviljelijäinliitosta vahvistaa, että yli 60 prosenttia suomalaistilojen mansikanpoimijoista tulee Ukrainasta.
 – Seuraavaksi eniten Venäjältä, sitten Valko-Venäjältä ja Itä-Euroopan maista. Palkka motivoi, sillä tiedetään, että Ukrainassa keskipalkka on pieni, puhutaan noin 200-300 eurosta kuukaudessa.
 Kesäaikaan Suomessa huhkii maatalouden kausityössä 10 000 - 15 000 työntekijää.
 – On vaikea sanoa, mistä johtuu, että suomalaisia nuoria ei marjatiloilla juurikaan nähdä. Marjatilat sijaitsevat ympäri Suomea ja tarvittava työvoimareservi on niin suuri, että sitä ei ehkä Suomesta löydykään, Ilomäki kommentoi.
 Aiheesta aiemmin:
 Etsimme suomalaista mansikanpoimijaa – näin siinä kävi
 Mansikan itsepoiminnasta on tullut maaseuturetkeilyä – säästääkin voi, esimerkiksi 1,8€/kg

Ukrainalainen mansikanpoimija voi tienata Suomessa kahden vuoden ansiot kesän aikana – kausitöissä huhkii jopa 15 000 työntekijää, joista harva on suomalainen


Summary: Lue tästä päivän puheenaiheet lyhyesti. Voit säätää Uutisvahdissa Herätys-ilmoituksia asetuksista.

Parittaja voi järjestää seksityöläisen Suomeen käymättä täällä itse – Asiantuntijat Ylelle: Lainsäädäntö vaikeuttaa hyväksikäytön valvontaa
 Tällä viikolla paljastui suomalaismiesten tekemäksi epäilty paritusrikosvyyhti. Ylen haastattelemat asiantuntijat muistuttavat, että hyväksikäyttötilanteiden  valvonta on vaikeaa mm. nykyisen lainsäädännön  ja netin mahdollistaman etäältä tapahtuvan parituksen vuoksi.
 Kun leijonan saa ampua maksamalla ison tukun dollareita
 Länsimaalaiset turistit tekevät  kiisteltyjä metsästysmatkoja Etelä-Afrikkaan . Urosleijona kaatuu noin 20 000 eurolla. Nuorimmat metsästäjät ovat alle kymmenenvuotiaita. Vastustajien mielestä kyse on julmasta toiminnasta, kannattajat sanovat, että metsästyksen avulla voidaan kerätä rahaa esimerkiksi luonnonsuojeluun.
 Tarhattujen leijonien metsästämistä kutsutaan purkitetuksi metsästämiseksi, englanniksi canned hunting. Ian Michler / Blood Lions
 New Orleansissa pelätään, peittyykö kaupunki myrskytulvaan
 Trooppinen myrsky Barry on  näillä hetkillä rantautumassa  Yhdysvaltain eteläosaan. Myrskyn keskuksen ennustetaan kulkevan noin 80 kilometrin päästä New Orleansista länteen. Tuulen nopeus on lähellä hurrikaanin tasoa. Suurimman vaaran aiheuttavat kuitenkin valtava sade ja tuulen rannikon suuntaan työntämä merivesi. Asukkaat pohtivat, ovatko kaupunkia suojaavat tulvaportit riittävän korkeita estämään veden tunkeutumisen keskustaan.
 Myrskytuuli riistää sateenvarjon miehen kädestä. Dan Anderson / EPA
 Pohjoismaisten kokoomuspuolueiden ahdinko: puolueet etsivät itseään konservatismin ja liberalismin välillä
 "Ei ole tehty vääriä asioita, vaan oikeita asioita mutta liian pitkään", kuvailee kokoomuksen menestyskauden puoluesihteeri Taru Tujunen kokoomuspuolueiden hankalaa tilannetta.  Puoluekentän murros ja tasapainoilu  konservatismin ja liberalismin välimaastossa puristavat kokoomusta sekä Suomessa että Ruotsissa.
 Kokoomuksen Kai Mykkänen (pyörän päällä) ja Juhana Vartiainen (oik) Helsinki Pride 2018 -marssilla Helsingissä Senaatintorilla viime vuoden kesäkuussa. Timo Jaakonaho / Lehtikuva
 Idässä viileää, lännessä aurinkoisinta
 Sää on lauantaina poutainen ja lännessä päivä on osin aurinkoinenkin. Lämpötilat jäävät idässä ja pohjoisessa pilvisillä alueilla vain 10 asteen tienoille. Lännessä ja lounaassa on lämpimämpää, noin 20 astetta. Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .
 Yle

Herätys: Kun laki ei pysy parittajien perässä, Etelä-Afrikan kiistelty metsästysbisnes kasvaa, lännessä aurinkoisinta


Summary: Yhä useampi hiihtokeskus pyörittää hissejä kesällä pyöräilijöille. Varsinkin enduropyöräilyn suosio on kovassa kasvussa.

Vauhtia, hyvää fiilistä ja itsensä ylittämistä. Niitä  Essi Eskola  saa, kun hän hyppää pyörän selkään. Maastopyöräilyn vauhdikkaammat alalajit, alamäkipyöräily ja enduro, alkoivat kiinnostaa Eskolaa pari vuotta sitten.
 – Toiset nauttii matkan ajamisesta ja toiset nauttii ylämäen ajamisesta, mutta minä nautin alamäestä.
 Kolmekymppinen Eskola on harrastanut maastopyöräilyä jo aivan pienestä asti. Taustaa on myös vapaalaskusta ja kiipeilystä. Kiipeilyn kautta hän oikeastaan löysi aktiivisen vaihteen maastopyöräilyyn uudelleen, kun monet kiipeilykaverit alkoivat pyöräillä.
 Kiipeilyn rinnalle hän kaipasi jotain aerobista lajia. Ja koska vauhti veti puoleensa, tavallinen lenkkiajo maastopyörällä ei enää Eskolalle riittänyt.
 Essi Eskola vauhdissa Ride More Cupin endurokisassa Nuuksiossa viime syksynä. Tuomo Turunen
 Enduron suosio kovassa kasvussa
 Maastopyöräily on yksi tällä vuosikymmenellä nopeimmin suosiota kasvattaneista harrastuksista. Nostetta ovat samalla saaneet myös pienemmät maastopyöräilyn alalajit.
 Varsinkin enduro on kasvattanut suosiotaan reippaasti. Enduron SM-sarjaa vuodesta 2016 lähtien pyörittänyt  Sauli Hjerppe  kertoo, että laji on ollut kasvussa koko tämän vuosikymmenen.
 Tämän vuoden kahdessa ensimmäisessä SM-sarjan kisassa on ollut viidenneksen enemmän kisaajia kuin viime vuonna. Esimerkiksi kesäkuun alussa Sappeessa kaikki halukkaat eivät ensin mahtuneet kisaan mukaan – lopulta viivalle saatiin mahtumaan yhteensä 320 pyöräilijää.
 Kansa, jolla on ketjurasvaa suonissa
 Essi Eskola kilpailee satunnaisesti sekä alamäkiajossa että endurossa. Eskola hakee selitystä enduron suosiolle klassisista suomalaisista vauhtilajeista, rallista ja jokamiesluokan kisailusta.
 – Osalla suomalaisista taitaa olla jonkinlainen vauhtigeeni, joka vetää lajin pariin. Ralli ja jokkis oli ennen. Ehkä ne vauhtihirmut suuntaavat nyt enduropyöräilyn pariin.
 Yksi selitys voi myös löytyä jokaisen harrastajan takataskusta. Jos lompakko ei veny useamman pyörän hankitaan, on enduropyörä hyvä kompromissi, sillä se toimii alamäen lisäksi myös lenkkiajossa.
 Pyörät ja kisat Enduropyörä: yleensä täysjousto, joustovara yleensä 130–160 mm, pyörällä voi polkea myös ylämäkeen ja ajaa perinteisiä maastolenkkejä. Alamäki- eli DH (downhill) pyörä: täysjousto, joustovara yleensä 180–200 mm, raskaampi ja tukevampi kuin enduropyörä, soveltuu vain alamäkiajoon. Endurokisa koostuu useista alamäkipainotteisista polkuerikoiskokeista, joiden yhteistulos ratkaisee. Etappien välillä on siirtymätaipaleita, joilta ei oteta aikaa. Siirtymätaipaleilla joko poljetaan tai käytetään hissiä. Kisasta riippuen matkaa voi tulla yhteensä 25–40 km. Jäykkäperäisille pyörille on kisassa oma sarja. DH kisassa ajetaan yksi tai kaksi kisalaskua alamäkeen rakennetulla polulla, jossa on muun muassa hyppyjä ja kallistettuja mutkia. Laskun kesto on minuutin luokkaa.
 Enduroa ei kuulu vetää hampaat irvessä
 Itsekin pitkään endurossa kisannut Sauli Hjerppen mielestä enduro on mukava tapa viettää aikaa kavereiden kanssa. Kisaviikonlopun aikana ajetaan paljon sekä harjoituksissa että kisoissa.
 – Voi harrastaa yhdessä kavereiden kanssa viikonlopun ajan ja ajaa uusia reittejä tuttujen kotipolkujen sijaan.
 Hjerppe kertoo, että Suomessa enduroa on harrastettu pienellä porukalla 1990-luvun lopulta asti. Enduron MM-sarja käynnistyi vuonna 2013. Samalla lajin näkyvyys kasvoi.
 Pyöräilylehdissä ja -sivustoilla alkoi olla yhä enemmän juttuja endurosta, mikä innosti yhä useampia suomalaisia maastopyöräilyharrastajia lajin pariin.
 Aloituskynnystä helpottamalla laji kasvaa
 Hissipyöräily on lähtenyt kasvuun myös sen ansiosta, että rinnekeskuksissa on alettu paremmin ymmärtää, että harrastajamäärien kasvu vaatii myös aloittelijoille suunnattuja ratoja.
 Sauli Hjerppe kertoo, että aikaisemmin monet keskukset jättivät ratojen suunnittelun ja ylläpidon lajin tosiharrastajille.
 – Luonnollisesti harrastajat suunnittelivat radoista itselleen sopivia, eivätkä ne sopineen kovin hyvin aloitteleville kuskeille.
 Sappeen hiihtokeskus Pälkäneellä on ollut edelläkävijä aloittelijoiden huomioimisessa.
 Sappeessa hissit alkoivat kuljettaa pyöräilijöitä mäen päälle ensimmäistä kertaa kesällä 2008. Ski.fi
 Sappeen Matkailukeskuksen toimitusjohtaja  Jouko Poukkanen  puhuu paljon sen puolesta, että lajin pariin pitää luoda polku, jotta harrastajamäärät saadaan kasvamaan.
 – Tarjolla täytyy olla helppoja ratoja harrastajille, jotka hakevat uusia elämyksiä. Kallistettuja kurveja, luontoa ja sosiaalisuutta.
 Sappee avasi viime kesänä uudet perhealueet, jotka madaltavat aloittamiskynnystä entisestään.
 Uusia keskuksia avautuu tänäkin kesänä pyöräilijöille
 Suomen Hiihtokeskusyhdistyksen toiminnanjohtaja  Harri Lindfors  kertoo, että yhdistyksen reilusta kuudestakymmenestä jäsenkeskuksesta noin kolmasosalla on pyörätoimintaa. Noin viidessätoista keskuksessa on hissivetoinen Bike Park.
 Tänä kesänä hissipyöräily on aloitettu Saariselällä, Ruokolahden Freeskiissä ja Raaseporin Påminnessä. Tampereen Mustavuori on ilmoittanut, että hissejä avataan myös pyöräilijöille ensi talvena.
 Pohjoisen keskuksista  Ylläs ilmoitti pari viikko sitten laittavansa 700 000 euroa pyöräilyn kehittämiseen .
 Pyöräilybuumin myötä yhdistys on laatinut reiteille yhtenäiset tasoluokitukset. Sininen reitti Levillä on vaativuudeltaan samanlainen kuin sininen reitti Porvoossa.
 Bike Parkeille on myös tehty säännöt, joista selviää, miten rinteessä kuuluu käyttäytyä ja kuka väistää ketäkin. Hiihtokeskusyhdistyksen ensimmäinen Bike Park -ohjaajakurssi vedettiin tänä keväänä Sappeessa.
 Pyöräreittien ylläpito maksaa
 Vaikka keskukset satsaavat paljon pyöräilijöihin, mikään kultakaivos polkijat eivät välttämättä niille ole. Reittien kunnossa pitäminen, hissien ja oheispalvelujen pyörittäminen vie paljon rahaa, joten myös tulopuolen pitää olla kunnossa.
 Jouko Poukkanen kertoo, että kolme vuotta sitten Sappeessa jouduttiin miettimään, kannattaako hissejä pyörittää kesällä, jos kasvutavoitteet eivät täyty.
 Kesälle 2017 lanseeratun kausikorttikampajan avulla tavoitteet saavutettiin ja hissien kesäkäyttö jatkui.
 Poukkanen arvioi, että tänä kesänä keskuksessa pyöräilijöille kertyy noin 15 000 tuhatta laskupäivää. Parhaina päivinä keskus vetää parisen sataa pyöräilijää. Talvikautena laskettelijoita keskuksessa käy reilut 100 000.
 Harrastajat odottavat Kalpalinnan uutta nousua
 Janakkalan Kalpalinna pyrkii uusien omistajien johdolla useiden lajien ympärivuotiseksi urheilukeskukseksi.
 Vastaperustetun Kalpalinna Oy toimitusjohtaja ja toinen omistaja,  Petri Ilmarinen  kertoo, että suurimmat panokset laitetaan ympärivuotisen toiminnan kehittämiseen.
 – Talvitoiminta palautetaan ja kunnostetaan, mutta kesätoimintaan satsataan huolella.
 Alamaissa olleen keskuksen matka merkittäväksi urheilukeskukseksi ei kuitenkaan tule käymään käden käänteessä. Liikkeelle on lähdettävä aivan perusteista – viemärien avaamisesta, pusikkojen raivaamisesta ja hissien kunnostamisesta.
 Kalpalinnan hissit aiotaan saadaan kuntoon talvikauteen mennessä. Petri Lassheikki / Yle
 Pyöräharrastajat seuraavat Kalpalinnan uutta tulemista tarkkaan. Keskus sijaitsee hyvällä paikalla Etelä-Suomen harrastajille ja korkeuseroa ja varsinkin jyrkkyyttä on tarpeeksi.
 Hissejä ainakin tullaan uusimaan, sillä Kalpalinnan vanhat hissit olivat hankalia käyttää muillekin kuin aloittelijoille. Petri Ilmarinen kertoo, että tarkoituksena on tulevina vuosina nostaa pyörälajit keskuksessa uuteen mittakaavaan
 – Meillä on suunnitelmissa rakentaa kunnon BMX-keskus, jossa on harjoitusradat ja kilparadat. Alamäkipyöräilylle ja endurolle haetaan parhaat reitit ja mahdollisuudet.

Hiihtokeskukset tarjoavat huimia alamäkiä maastopyöräilijöille – hissipyöräilyn suosio kasvaa kohisten


Summary: Jalasjärveläinen pariskunta uusi vihkivalansa yksinkertaisesta syystä: rakkautta riittää ja yhteinen matka tuntuu hyvältä.

Pirjo Pystykoski-Sopanen  ja puolisonsa  Jyrki Sopanen  seuraavat Jalasjärvellä Etelä-Pohjanmaalla kotinsa patiolta linnunpoikasen lentoon pyrähtelyä. Yhtäkkiä siinä on jotain kovin samaa, mitä pariskunnan yhteiselossa.
 – Onhan näihin vuosiin mahtunut paljon myötämäkeä ja välillä vastatöyssyjäkin, mutta hyviä vuosiahan nämä ovat olleet, Jyrki Sopanen vertaa.
 Sopaset tapasivat tammikuussa 1989, jolloin molemmat työskentelivät Espanjassa. Pariskunta avioitui kesällä 1993, mutta he halusivat uusia vihkivalansa yhdessäolonsa 30-vuotisjuhlavuonna.
 – Hääpäivää emme aina edes oikein muistakaan. Suhteemme ajanlasku alkaa siitä, kun on tavattu, Jyrki tarkentaa.
 Pariskunta on viettänyt aikanaan kirkkohäitä, mutta vihkivalansa he uusivat oman perheen juhlassa Toscanan auringon alla. Paikalle pääsivät lapset kumppaneineen, kaksivuotias lapsenlapsi ja Jyrkin veli puolisoineen. Kokki ja tarjoilija palkattiin paikan päältä.
 Toscanasta on tullut perheelle viime vuosina mieluisa lomanviettopaikka. Sieltä he vuokrasivat talon myös tämän kesän lomaa ja juhlallisuuksia varten.
 Juhlaa odotellessa. Sopasten perhealbumi
 Epävirallista mutta merkityksellistä
 Sopaset suunnittelivat itse vihkivalajuhlansa .  Aviopuolisot pitivät toisilleen puheet, samoin läheiset puhuivat.
 Jyrkin veli toimi vuoden 1993 häissä bestmanina ja hän toi juhlaan vanhan puheensa tähän päivään mukailtuna.
 Juhla huipentui luonnollisesti mukailtuun vihkivalaan.
 – Totesimme molemmat toisillemme, että tahdon, tahdon edelleen, Pirjo hymyilee.
 Sopaset pitävät itse järjestämäänsä juhlaa arvokkaana ja merkityksellisenä, vaikka se ei ollutkaan niinsanotusti virallinen tilaisuus.
 – Tärkeintä on osoittaa sitä rakkautta ja edelleen tahtomista omalle puolisolleen. Ihanaa oli, että oma rakas perhepiiri oli mukana, Sopaset perustelevat.
 Yhdessä koettu hyvä elämä
 Pariskunnat uusivat vihkivalojaan tai hakevat avioliitolleen siunausta usein silloin, jos elämä on tuonut eteen suuria vaikeuksia ja niistä on selvitty.
 Sopasten vihkivalojen uusimisen taustalla on yksinkertaisesti yhdessä koettu hyvä elämä.
 – Ehdottomasti se kaikki hyvä, mitä on yhdessä matkattu ja saatu aikaan. Tottakai elämän varrella on ollut myös niitä pysäyttäviä hetkiä, mutta ne ovat terästäneet yhteisiä arvojamme ja kiinnittäneet meitä vielä paremmin yhteen, Pirjo sanoo.
 Onnistumisen riemua pariskunta kokee muun muassa seuratessaan lastensa eloa.
 – Sellainen olo tuli juhlassa, että meillä on ihanat lapset ja olemme heidän kanssaan onnistuneet, Jyrki jatkaa.
 Sen verran liikuttava hetki vihkivalojen uusiminen 12. kesäkuuta oli, etteivät he muista, mitä perhe heille puhui. Sen sijaan tunnelma säilyy mielissä vahvana.
 Arvostus, kunnioitus ja tasavertaisuus
 Sopasten parisuhteessa on paljon katseita, eleitä, kosketuksia ja heillä puhutaan paljon.
 – Välillä rauhallisemmin, joskus lujempaan ääneen. Meillä on erilaiset luonteet. Minä olen rauhallinen ja tasainen ja Pirjolla on sitten temperamenttia ”pikkuusen” enemmän, Jyrki iskee silmää.
 Ennen kaikkea avioliitossamme on tasavertaisuuden tunne, ja siksi tätä rakkautta aina vain riittää.  Pirjo Pystykoski-Sopanen
 Pirjo Pystykoski-Sopanen löytää kolme tärkeää syytä sille, miksi heidän avioliitossa rakkautta on riittänyt.
 – Meillä on keskinäinen arvostus ja kunnioitus toisiamme kohtaan ja ennen kaikkea avioliitossamme on tasavertaisuuden tunne. Tältä pohjalta on hyvä ponnistaa ja siksi tätä rakkautta aina vain riittää.
 Kirkko siunaa avioliiton
 Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa on huomattu, että vihkivalojen uudistamisten määrä on kasvussa. Kirkko puhuu avioliiton siunaamisesta.
 – Niitä on harvakseltaan mutta säännöllisesti, kuvaa kappalainen Tapio Hirvilammi. Hän on ollut tänä kesänä toimittamassa yhtä tällaista tilaisuutta Nurmon kirkossa Etelä-Pohjanmaalla.
 Tapio Hirvilammi kuvaa avioliiton siunaamista herkistäväksi ja koskettavaksi hetkeksi, välipysäkiksi, joka jättänee aviopariin jälkensä.
 – Toisaalta sitä anteeksiantamusta ja yhteenkuuluvaisuuden tunnetta pitää rakentaa joka päivä, kappalainen huomauttaa.
 Sukujuhlan ohjelmanumeroksi
 Pariskunnilla on monia syitä, jotka johdattavat heidät pyytämään kirkolta avioliittonsa uudelleen siunaamista. Taustalla voi olla esimerkiksi siviilivihkimys tai sitten pariskunta on vihitty ulkomailla ja he haluavat myöhemmin järjestää juhlan, johon myös suku ja ystävät voivat osallistua.
 – Voi se syy olla arkisempikin. Olen usein miettinyt, miten perheiden ja sukujen yhteenkuuluvuus on rapistunut. Avioliiton siunaaminen voisi olla sukujuhlan ohjelmanumero, joka kokoaa joukot yhteen, Tapio Hirvilammi pohtii.
 Mitä ihmettä pappi osaa juhlatilaisuudessa puhua pariskunnalle, joka on vuosikymmenien aikana jo monet ilot ja kompastumiset kokenut?
 – Niinpä. Toisaalta en tiedä, ovatko sanat lopuksi niin kovin paljon erilaisempia nuorelle parille kuin vanhemmalle. Anteeksipyytäminen ja -antaminen sekä sitoutuminen ovat elämänmittaisia tehtäviä, Tapio Hirvilammi miettii.
 Kun koti pysyy ehjänä, se on paljon suurempi asia kuin vain yhden kodin asia.   Tapio Hirvilammi
 Tapio Hirvilammi on kohdannut avioliiton siunaamistilaisuuksissa ymmärtävän juhlayleisön. Tapahtumia ei ole kyseenalaistettu.
 – Ei alkuunsakaan. Koti, perhe ja avioliitto ovat tärkeitä asioita, yhteiskunnan tukipilareita. Kun koti pysyy ehjänä, se on paljon suurempi asia kuin vain yhden kodin asia. Se säteilee ympäristöönsä.
 Pirjon ja Jyrkin vihkivalan uudistamista todistivat kaikkein lähimmät paikalle päässeet eli oma perhe ja Jyrkin veli puolisonsa kanssa. Sopasten kotialbumi
 Pitkää, valkoista ja pellavaista
 Palataan vielä Toscanan auringon alle. Mitä pariskunta pukee päälleen, kun vihkivaloja vannotaan uudelleen läheisten todistaessa ja auringon paistaessa? Morsian pitäytyi pitkässä ja valkoisessa asussa, vaikka sen saamisessa oli hieman mutkia matkassa.
 – Ensin kävi vähän huonosti. Tilasin netistä valkoisen, pitkän puvun. En mitään hääpukua vaan simppelin mekon, mutta se ei tullut ajoissa. Toscanassa alkoi sitten uuden pitkän mekon metsästys. Mukavaa oli vielä näin vähän iäkkäämpänä rouvana pukea valkoinen, pitkä leninki päälle.
 Sulhasella oli varmasti vaaleat, pellavaiset kesähousut yllään?
 – Ei ollut. Niitä kyllä etsittiin täältä ja Toscanasta. Lopulta pukeuduin sinisiin housuihin, mutta paita oli valkoinen ja pellavainen.

Yhdessä koetut vaikeudet tai halu juhlistaa omaa liittoa saavat yhä useammat uusimaan vihkivalansa – Sopaset lupasivat Toscanan auringon alla rakkauden jatkuvan


Summary: Kiina haluaa vuoden 2022 kotikisojen laduille myös omia hiihtäjiään. Moni kiinalainen urheilija sovitti suksia ensi kerran vasta viime syksynä.

Puhelin soi Länsi-Pekingissä, jossa tamperelainen  Markus Vuorenmaa  suorittaa pestiään kiinalaisten hiihtäjien valmentajana. Soittaja on Kiinan urheiluministeri, jolla on asiaa: rullahiihtoon on välittömästi saatava lisää vauhtia.
 Käskyn kylkeen hiihtovalmentajille annetaan tarkat käytännön ohjeet.
 – Lensimme ministerin käskystä kuuden tunnin päähän pyörävelodromille, jossa meidän piti sitoa kokemattomat rullahiihtäjät moottoripyörän vedettäviksi ja kyyditä heitä pahimmillaan 55-65 kilometrin tuntivauhtia, Markus Vuorenmaa muistelee päätään pudistellen.
 Tapaus on vain yksi mutta kuvaava esimerkki siitä, miten auktoriteettikeskeinen kulttuuri Kiinassa vallitsee. Korkean tahon käskijöiden sanaa ei kyseenalaisteta.
 – En tiedä mitä rullasuksilla tapahtuvalla vesihiihdolla ja oikealla hiihdolla on tekemistä keskenään, mutta ei siinä ollut vastaan sanomisen sijaa. Paikallisen hiihtoliiton puheenjohtajakin vain kumartaa komeasti kun tulee käsky ministeriltä.
  Hiihtäjät harjoittelevat helteessä
 Markus Vuorenmaa istuu kotikaupunkinsa Tampereen aurinkoisella Laukontorilla ja vetää lämmintä kesäilmaa keuhkoihinsa. Lähes helteinen suvipäivä tuntuu Kiinaan verrattuna mukavan viileältä ja ilma vieressä käynnistelevän laivan diesel-lemahduksista huolimatta puhtaalta.
 – Pekingissä ilmanlaatuindeksi saattoi olla 151, mikä tarkoittaa terveellekin epäterveellistä. Harjoituksissa ei käytetty hengityssuojaimia. Astmaatikoilla oli allergialääkkeitä ja avaavia lääkkeitä, mutta kyllä siellä aika raskasta on hengitellä.
 Vuorenmaa on valmentanut kiinalaisia hiihtäjiä lokakuusta lähtien ensin Vuokatissa ja nyt parin kuukauden ajan paikan päällä Pekingissä. Hangesta ei Kiinassa ollut tietoakaan, vaan hiihtoharjoittelu hoitui lähes 40 asteen helteessä rullasuksilla.
 Harjoitteluun kuului rullahiihtämisen lisäksi kävelyä ja juoksua sekä voima-, nopeus- ja kimmoisuusharjoitteita läheisellä urheilukentällä.
 – Aika rajallisissa harjoitusolosuhteissa siellä toimittiin.
  Olympiavalmennus alkaa alkeista
 Kun Kiina vuonna 2022 isännöi talviolympialaisia se toivoo myös omien urheilijoidensa loistavan ladulla. Kolme vuotta on lyhyt aika, mutta maa uskoo pohjoismaiseen osaamiseen ja on siksi värvännyt valmentajia Suomen lisäksi esimerkiksi Norjasta.
 Kun kysyttiin, kuka on nähnyt lunta, kolme kättä nousi.  Markus Vuorenmaa
 Valmentajille asetettu haaste on melkoinen. Markus Vuorenmaan opissa olevien noin 70 urheilijan ikäjakauma on 14-23 vuotta. Heillä on taustallaan lajeja soudusta ja melonnasta yleisurheiluun ja palloilulajeihin, mutta suurin osa heistä on hiihtänyt ensimmäistä kertaa elämässään vasta viime vuonna.
 – Aloittaessani minulla oli edessäni 25 urheilijan ryhmä. Heiltä kysyttiin ensin, kuka on joskus hiihtänyt. Yhtään kättä ei noussut. Kun kysyttiin, kuka on nähnyt lunta, kolme kättä nousi. Onhan tässä huippu-urheilua ajatellen aika hurjat lähtökohdat.
 Miljoonakaupunkien jälkeen Tampereen väljät toriolot miellyttävät Markus Vuorenmaata. Myös suomalaiset kesäkelit tuntuvat helteelläkin mukavan viileältä vaihtelulta Pekingin sääoloihin verrattuna. Anna Sirén / Yle
 "Hiihtokiinaa" vasta luodaan
 Kiinan kulttuuri on hierarkkinen ja se näkyy paitsi ministeritason puuttumisena, myös valmennuksessa ylipäätään. Urheilumaailmassakin johdetaan Vuorenmaan mukaan pelolla, ja valmentajat ovat auktoriteetti.
 – Meillä on ollut ryhmässä myös kiinalaisia valmentajia. Heillä negatiivisen palautteen antaminen korostuu selvästi. Kiinassa uskotaan, että vain se kehittää. Me puolestaan yritämme opettaa urheilijoita ajattelemaan itse ja annamme positiivista palautetta aina kun on aihetta. Kyllähän eron urheilijoista huomaa.
 Lajin sanasto on vasta kehittymässä, joten välillä minä kerron kiinalaisille mitä heidän kielensä sana tarkoittaa.  Markus Vuorenmaa
 Kiinalaiset urheilijat eivät puhu muuta kuin äidinkieltään. He ovat joutuneet valitsemaan koulutuksen ja urheilu-uran välillä. Harjoituksissa suomalaisen valmentajan tukena on aina tulkki, mutta Markus Vuorenmaalla on itselläänkin noin parin sadan kiinan kielen sanan pankki, jonka avulla hän pystyy antamaan simppelit harjoitteluohjeet.
 – Tämä on hiihtokiinaa, jota opetan välillä myös kiinalaisille itselleen. Lajin sanasto on vasta kehittymässä, joten välillä minä kerron kiinalaisille mitä heidän kielensä sana tarkoittaa, Vuorenmaa nauraa.
 Valmentajalaina koituu suomalaisen hiihdon hyväksi
 Kun Pekingin olympialaiset vuonna 2022 koittavat, Markus Vuorenmaa hurraa katsomossa Suomelle, mutta seuraa mielenkiinnolla pääseekö isäntämaan edustajia ladulle. Sitä ennen edessä on vielä paljon työmatkoja.
 – Tämä on perheelliselle raskaahkoa elämää. Luulen, että lapset kokevat samoin. Toisaalta tämä on kyllä tuonutkin paljon ammatillista hyvää.
 Markus Vuorenmaan lisäksi saamapuolella lienee myös Suomi ja suomalainen hiihto. Kiinalaiset maksavat palvelusta, ja raha menee suomalaisen hiihdon hyväksi.
 – Eurojen lisäksi tässä on se hyvä puoli, että hiihdon parissa on nyt mahdollista työskennellä ammattivalmentajana. Se on tähän saakka ollut valitettavan harvinaista. Toivottavasti näitä posteja tulee nyt lisää, että voimme kehittää Suomen hiihtoa sillä, että työllistämme enemmän ammatikseen valmentavia ihmisiä.

Tamperelainen Markus Vuorenmaa valmentaa kiinalaisista aloittelijoista hiihtäjiä Pekingin Olympialaisiin – Kun urheiluministeri puuttuu valmennukseen, on toteltava sokeasti


Summary: Vielä vuonna 2017 kirjeen lähettäminen maksoi 1,2 euroa ja se luvattiin perille samassa ajassa kuin nykyään plus-merkillä varustettu kirje, Lännen Media kirjoittaa.

Lännen Media testasi Postin maaliskuussa lanseeraaman Plus-merkin toimivuutta käytännössä. Tulosten perusteella tavalliseen postimerkkiin verrattuna tuplahintainen Plus-merkki nopeutti kirjeen kulkua  vain vähän .
 Lännen Media lähetti 32 kirjettä samaan aikaan eri puolille Suomea 16:een eri osoitteeseen. Jokaiseen osoitteeseen lähetettiin yksi tavallinen ja yksi Plus-merkillä varustettu kirje.
 Tavallinen kirje luvataan toimittaa neljässä päivässä ja plus-merkkinen kirje luvataan perille toisena arkipäivänä postittamisesta. Plus-merkki ostetaan tavallisen merkin rinnalle ja se tuplaa kirjelähetyksen hinnan.
 Lännen Median mukaan puolet plus-kirjeistä tuli perille samaan aikaan tavallisten kanssa. Plus-merkeillä varustetuista kirjeistä seitsemän oli perillä seuraavana päivänä. Loput yhdeksän Plus-kirjettä olivat perillä kahdessa päivässä. Myös 13 tavallista kirjettä olivat perillä kaksi päivää lähettämisestä.
 Testin perusteella Posti lunastaa palvelulupauksensa, mutta siitä huolimatta postin hinta on kallistunut ja kulku hidastanut viime vuosina rajusti, Lännen Media kirjoittaa.
 Vielä vuonna 2017 kirjeen lähettäminen maksoi 1,2 euroa ja se luvattiin perille samassa ajassa kuin nykyään plus-merkillä varustettu kirje. Kahden päivän kirjeen hinta on yli kaksinkertaistunut, Lännen Media kirjoittaa.
 – Tämä liittyy siihen, että jaettavan postin määrä vähenee radikaalisti. Joudumme jatkuvasti tekemään kustannustehokkuutta lisääviä toimenpiteitä, jotta voimme turvata palveluiden jatkuvuuden, Postin kuluttajakirjepalveluiden johtaja Noora Laaksonen sanoo.
 Lue koko juttu täältä:
 Tuplahintainen Plus-merkki nopeuttaa kirjeen kulkua vain vähän – Lähetimme 32 kirjettä samaan aikaan eri puolille Suomea, testin tulokset yllättivät myös Postin

Lännen Media testasi: Tuplahintainen Plus-merkki ei juurikaan nopeuta kirjeen kulkua


Summary: Huijausviestejä on lähetetty viime aikoina etenkin yritysten taloushallintoon.

Keskuskauppakamari varoittaa liikkeellä olevista huijausviesteistä. Erityisesti taloushallinnon ihmisille on lähetetty viime aikoina huijausviestejä, kertoo Keskuskauppakamari lauantaina lähettämässään tiedotteessa.
 Viestit ovat tulleet ylemmän johdon nimissä ja niissä pyydetään tekemään maksusuorituksia. Viestien uskottavuutta lisää se, että lähettäjäksi on merkitty tuttu henkilö.
 Sähköpostiosoitteen tarkempi tarkastelu osoittaa, että lähettäjänä onkin jokin muu taho kuin esimerkiksi yrityksen toimitusjohtaja, kerrotaan tiedotteessa.
 Keskuskauppakamarin johtaja  Anne Horttanainen  kehottaa yrityksiä olemaan tarkkana ennen kuin luovuttavat luottamuksellista tietoa sähköpostitse.
 Lue myös:
 Poliisi varoittaa taas niin sanotuista toimitusjohtajahuijauksista – mikkeliläinen yritys menetti yli 30 000 euroa

Keskuskauppakamari varoittaa yrityksiä haksahtamasta huijausviesteihin – tulleet tutun ihmisen nimissä


Summary: Varapresidentti syytti tilanteesta demokraattipoliitikkoja.

Yhdysvaltain varapresidentti  Mike Pence  vieraili eilen perjantaina McAllenin pidätyskeskuksessa Teksasissa, jonne on sijoitettu satoja laittomasti maahan tulleita siirtolaisia.
 Keskukseen ei ole aiemmin päästetty toimittajia, mutta keskuksen surkeista oloista on kantautunut tietoja ulkomaailmaan.
 Keskus on jaettu kahteen osaan, jossa toisessa oli vain miehiä, toisessa perheitä ja yksin olevia lapsia.
 Miesten osastolla olot vaikuttivat hyvin vaikeilta, paikalla olleet toimittajat kertoivat.
 Metalliaidoilla suljettuun häkkiin oli ahdettu niin paljon miehiä, etteivät kaikki mahtuneet makuulle yhtä aikaa. Osa joutui nukkumaan paljaalla betonilattialla ilman patjaa tai tyynyä.
 Ilmastoinnista huolimatta tila oli hyvin kuuma. Osa vartijoista käytti hengityssuojainta välttääkseen pistävän hienhajun.
 Kiihtyneet vangit kertoivat toimittajille, että osa heistä oli ollut vangittuna yli 40 päivää. He vaativat päästä pesulle tai edes pesemään hampaansa.
 – Tämä ei ole inhimillistä. En ole mikään terroristi, huusi yksi miehistä.
 Vartija: Sängyt eivät mahdu
 Paikalla olleiden vartijoiden esimies kertoi toimittajille, ettei tilanne ollut aivan niin huono, kuin vangit väittivät.
 Osa miehistä ei toisin ollut päässyt peseytymään kolmeen viikkoon, mutta toissapäivänä paikalle oli saatu väliaikainen suihkutila.
 Esimiehen mukaan kukaan pidätetyistä ei ole ollut keskuksessa enempää kuin 32 päivää. Kaikki saivat kolme ateriaa päivässä.
 Hän myönsi, että tila oli niin ahdas, ettei sinne voitu järjestää telttasänkyjä.
 Perheiden osastolla olosuhteet olivat hieman paremmat. Ihmiset oli majoitettu entisiin armeijan telttoihin. Lapset katsoivat televisiota ja söivät välipaloja.
 Muutama viikko sitten pidätyskeskukseen tehtiin yllätystarkastus. Siinä paljastui, että myös lasten pidätystila oli ylitäynnä ja jopa 7-vuotiaita lapsia saatettiin säilyttää pidätyskeskuksessa kahden viikon ajan, vaikka lain mukainen enimmäisaika on 72 tuntia.
 Texasin pidätyskeskukset ovat "tikittävä aikapommi" – siirtolaiset ahdettu täpötäysiin selleihin
 Kongressi on sittemmin hyväksynyt 4,6 miljardin dollarin lisärahoituksen rajaturvallisuuteen, mistä on saatu helpotusta erityisesti pidätettyjen lasten oloihin, kertoo  CNN-uutiskanava .
 Pence syytti demokraatteja
 McAllenissa vieraillut varapresidentti Pence syytti oppositiossa olevia demokraatteja pidätettyjen siirtolaisten huonoista oloista ja pidätyskeskuksen täyttymisestä.
 Hänen toimistonsa oli erityisesti pyytänyt, ettei keskusta ehostettaisi tavanomaista siistimmäksi ennen varapresidentin vierailua, jotta paikalle tulevat toimittajat saisivat realistisen kuvan keskuksen oloista.
 Pencen mukaan keskus oli hyvä esimerkki, miksi laittomien siirtolaisten pääsy Yhdysvaltain Meksikon-vastainen rajan yli pitäisi estää. Demokraatit vastustavat rajan sulkemista muurilla.
 Siirtolaiskontrollia kiristäneestä Meksikosta on yhä vaikeampi päästä Yhdysvaltoihin – poliisit kiristävät ja hyväksikäyttävät siirtolaisia
 – Laitos on ylikansoitettu ja järjestelmämme ylikuormitettu. Kongressin demokraattien on aika tehdä työnsä ja lopettaa tämä kriisi, Pence sanoi Twitterissä.
 Presidentti Trump on ilmoittanut, että Yhdysvalloissa alkaa tänä viikonloppuna laittomasti maassa olevien siirtolaisten pidätykset. Operaatio kohdistuu ensi vaiheessa kymmenessä kaupungissa asuviin noin 2000:een ihmiseen, joille on ilmoitettu, ettei heillä ole maassaolo-oikeutta.
 Eräät demokraattijohtoiset kaupungit ovat kieltäytyneet yhteistyöstä karkotuksia tekevän Maahanmuutto- ja tullihallinnon (ICE) kanssa, koska niiden mielestä operaatiota ei ole tehty lainmukaisesti. Kaupungit ohjeistavat siirtolaisia puolustamaan oikeuksiaan.
 Yhdysvaltain ja Meksikon rajalla pidätetty ennätysmäärä perheitä

Varapresidentti Pence tarkasti siirtolaisten pidätyskeskuksen – Metallihäkki täynnä miehiä, vartijat käyttävät hengityssuojia hajun takia