Summary: Veikkaukseen väläytetään samanlaista käytäntöä kuin Alkoon, jonka hallituksessa istuu kansanterveyden osaajia.

Kasinot, uhkapelit ja rahapeli- ja vedonlyöntipalvelut

Veikkauksen  markkinointi on nostattanut arvostelua , kun yhtiön mainoksissa on verrattu rahapelaamista muun muassa  arkiseen kahvilla käyntiin , vaikka Veikkauksen yhtenä tehtävänä on pelihaittojen vähentäminen.
 Pelihaittojen ehkäisyä ajavat järjestöt arvostelevat, että Veikkaus keskittyy liikaa tuoton tekemiseen eikä peliongelmien vähentämiseen.
 Yksikön päällikkö  Inka Silvennoinen  rahapeliongelmaisia auttavasta Peluurista sanoo, että esimerkiksi Veikkauksen hallituksessa pelihaittojen asiantuntijuus on "todella pienessä roolissa".
 Toiminnanjohtaja  Juha Mikkonen  Ehyt ry:stä väläyttää Veikkaukseen samanlaista käytäntöä kuin Alkoon, jonka hallituksessa on tyypillisesti kansanterveyden osaajia. Alkon hallituksessa istuvat esimerkiksi Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtaja  Markku Tervahauta  ja ylijohtaja  Kirsi Varhila  sosiaali- ja terveysministeriöstä.
 – Olisi suotavaa, että Veikkauksen hallituksessa, johdossa ja hallintoelimissä oli asiantuntemusta myös rahapelihaittojen ehkäistystä, Mikkonen sanoo.
 Omistajaohjausministeri  Sirpa Paateron  (sd.) mukaan Veikkauksen hallituksen jäsenet katsotaan läpi syksyn aikana.
 – Pidän tärkeänä että tätä puolta huomioidaan kun seuraavia jäseniä valitaan, Paatero vastaa ehdotukseen pelihaitta-asiantuntijoiden lisäämisestä.
 Veikkauksen hallituksessa istuu neljä poliitikkoa
 Veikkauksen hallituksessa istuu neljän pääosin liike-elämän puolelta tulevan jäsenen lisäksi neljä poliitikkoa, toisin kuin monissa muissa valtionyhtiöissä. Kyseessä ovat kansanedustajat  Ilkka Kanerva  (kok.) ja  Jutta Urpilainen  (sd), valtiosihteeri  Tuomo Puumala  (kesk.) ja entinen perussuomalaisten kansanedustaja  Raimo Vistbacka .
 Paatero sanoo, että päätös neljän kansanedustajan ottamisesta mukaan tehtiin edellisen hallituksen aikana, kun Veikkaus, RAY ja Fintoto yhdistyivät.
 Paatero ei ota suoraan kantaa siihen, onko myös poliitikkojen jatko Veikkauksen hallituksessa syksyllä pohdinnassa. Hän sanoo ymmärtävänsä sen, että poliitikkojen hallituspaikkoja on perusteltu yhteiskunnallisen näkemyksen mukanaololla.
 Hallituksen jäsenet saavat 2 000 euroa kuukaudessa ja päälle vielä 600 euroa per kokous. Ainakin osassa muista suurista valtionyhtiöistä maksetaan samaa suuruusluokkaa olevia palkkioita.
 Arvostelua herättää myös se, että Veikkauksen johdon tulospalkkiot ovat olleet sidottuna yhtiön tuloksen ja digitaalisen pelaamisen kasvuun, ei niinkään pelihaittojen vähentämiseen.
 Inka Silvennonen kritisoi, että vastuullisuus ei näy tulospalkkioissa mitenkään, vaan ne tulevat tulostavoitteista.
 Paatero sanoo katsovansa tulospalkkiot läpi.
 – On varmaan hyvä olla tulospalkkioita, jotta Veikkaus toimii hyvin, mutta sitä on hyvä tarkastella, onko mukana vastuullisuutta pelihaittoihin eikä pelkästään tuloksellisuutta euromääräisesti.
 Paatero: Omistajaohjaukselle perustelu
 Järjestöistä väläytetään myös, että Veikkauksen omistajaohjaus pitäisi siirtää Alkon tapaan sosiaali- ja terveysministeriöön. Nykyisin Veikkauksen omistajaohjaus kuuluu valtioneuvoston kanslialle.
 – Jos katsotaan, että Veikkauksen päätehtävä on rahapelihaittojen ehkäisy, voi herättää kysymyksen tulisiko omistajaohjauksen olla sosiaali- ja terveysministeriössä, jonka vastuulla on rahapelihaittojen ehkäisytyö, Juha Mikkonen sanoo.
 – Alkon omistajaohjaus on STM:ssä, koska valtionyhtiöllä on kansanterveyteen liittyvä erityistehtävä.
 Paatero sanoo, että rahapeliyhtiöiden yhdistyessä uudeksi Veikkaukseksi asiantuntijaministeriöihin jäi yhä valmisteluvastuu rahanjaosta. Opetusministeriö valmistelee liikunta-, nuoriso- ja kultturirahojen jakamisen sekä STM sosiaali- ja terveyspuolen rahojen jakamisen.
 – Tästä syystä on ajateltu paremmaksi, että varsinainen omistajaohjaus olisi kolmannessa paikassa, koska ei ole perusteltua, että valvontapuoli olisi samassa paikassa joka hoitaa rahanjakoa, Paatero perustelee.
 Lue myös:
 Raha-automaattien pelaajien määrä vähenee, mutta Veikkaus tekee niillä enemmän rahaa kuin 2000-luvun alussa – tuotto tulee pieneltä joukolta

Veikkauksen hallituksen kokoonpano ja tulospalkkiot herättävät arvostelua: "Vastuullisuus ei näy" – Ministeri Paatero: Nämä käydään läpi


Summary: Palauttamisella tutkijat tarkoittavat lajien määrää, eivät lajeja sinänsä, sillä kerran kadonnut laji on iäksi menetetty.  Lajikadon syynä on suoraan tai välillisesti ihminen.

Uuteen-Seelantiin kehittyi eristyksissä lintukanta, jollaista ei ole missään muualla – tai ollut, sillä ihminen on saarille tultuaan hävittänyt puolet ainutlaatuisista lajeista.
 Alle tuhat vuotta kestäneen hävityksen korjaaminen vaatii evoluutiolta vähintään 50 miljoonaa vuotta, lasketaan kansainvälisessä tutkimuksessa, joka on julkaistu  Current Biology  -lehdessä.
 Joskus ajatellaan, että luonto kyllä toipuu ennalleen, jos se jätetään rauhaan, mutta tämä tutkimus osoittaa, että lajikirjon toipuminen vie aikaa eikä ehkä koskaan toteudukaan, sanoo tutkimusartikkelin pääkirjoittaja  Luis Valente.
 Evoluutiobiologi Valente on  Berliinin luonnontieteellisen museon  ja hollantilaisen luonnonhistoriallisen museon Naturalis Biodiversity Centerin tutkija ja hollantilaisen  Groningenin yliopiston  tuore apulaisprofessori.
 Suuri moa ei päässyt karkuun
 Uudessa-Seelannissa on asunut ihmisiä vajaat 800 vuotta. Ensin tulivat maorit kanooteillaan Itä-Polynesiasta vuoden 1280 paikkeilla ja 1800-luvulla eurooppalaiset purjelaivoillaan. Saarilla oli paljon lintuja mutta ei lainkaan nisäkkäitä lepakoita lukuun ottamatta.
 Ihmiset ja heidän metsästysaseensa tiesivät loppua muhkealle  moalle , joka kasvoi jopa yli kolmen ja puolen metrin korkuiseksi ja lähes 250-kiloiseksi, sekä ihmisten kanssa samaa saalista jahdanneelle  haastinkotkalle .
 Mikään pikkulintu ei ollut sekään: suurimmat painoivat miltei 18 kiloa, siipiväli lähenteli kolmea metriä, ja kynnet olivat samaa kokoa kuin nykytiikereillä. Suurempaa haukkalintulajia ei ole löydetty mistään.
 Mennyttä olivat myös käkättävät  naurupöllöt . Tornipöllöä muistuttanut laji sai nimensä äänekkäistä huudoistaan, joita aikalaiset kuvailivat koiranpennun räksytykseksi tai sarjaksi surkeita kiljahduksia.
 Niistä tekivät lopun Uuteen-Seelantiin eurooppalaisten mukana tulleet pikkupedot – kärpät, fretit ja lumikot. Viimeiset kuulohavainnot naurupöllöstä ovat 1930-luvulta.
 Lentokyvyttömät moat oli metsästetty sukupuuttoon jo muutamassa vuosisadassa maorien tulon jälkeen. Samalla katosivat pääsaaliinsa menettäneet haastinkotkat, joita ajoi ahtaalle myös maaston polttaminen.
 Uhanalaisia lajeja on nytkin
 Lentokyky ei ollut saarilla erityisen välttämätön, joten evoluutio oli jättänyt monet muutkin lajit kuin moat vaille kantavia siipiä. Lentokyvyttöminä lajit olivat ihmisille ja heidän mukanaan tulleille petonisäkkäille helppoa saalista.
 Kaikkiaan yli 70 lintulajia on kuollut sukupuuttoon aikana, jolloin Uudessa-Seelannissa on ollut ihmisasutusta.
 Nykyisistä lajeista esimerkiksi pöllöpapukaija eli kakapo on äärimmäisen uhanalainen, koska sen on vaikea suojautua rotilta ja kissoilta.
 Kriittisesti uhanalaisia lajeja on yli 20, kakapon lisäksi muun muassa toinen papukaijalaji kaka sekä takahe eli isosulttaanikana. Muiden uhanalaisten tai vaarantuneiden lajien määrä on vielä suurempi.
 Kakapo-papukaijoja on enää kriittisen vähän.  Andrew Digby / New Zealand Department of Conservation
 Dodokaan ei tule enää takaisin
 Selvittääkseen ihmisten vaikutukset mahdollisimman tarkasti tutkijat hyödynsivät tietoja, joita on kerätty vuosikymmenien ajan muita tutkimuksia varten. Arkeologisten ja paleontologisten tutkimusten lisäksi heidän käytössään oli DNA-näytteiden antamaa dataa.
 Tutkijat laativat tietokonesimulaatioita siitä, miten yhtäältä ihminen ja toisaalta luonnollinen evoluutio ovat tai olisivat vaikuttaneet lajien katoamiseen. Selvitettävänä olivat myös uusien lajien kehittyminen ja vanhojen lajien leviäminen uusiin ekologisiin lokeroihin.
 Tutkimus osoitti, että Uuden-Seelannin linnuston toipuminen ihmistä edeltäneeseen aikaan kestää vähintään 50 miljoonaa vuotta.
 Jos tällä hetkellä uhanalaiset lajit kuolevat, toipumisaika venyy kuudella miljoonalla vuodella, ja jos myös vaarantuneina pidetyt lajit katoavat, lukuun tulee vielä kymmenen miljoonaa vuotta lisää, tutkimuksessa laskettiin.
 Toipumisella tutkijat tarkoittavat lajien määriä, eivät lintuja sellaisina kuin ne olivat ennen sukupuuttoaan.
 – Työskentelen parhaillaan myös Mauritiuksessa, jossa oli dodoja. Evoluutio ei tuo dodoa takaisin, mutta ehkä saaren nykyisestä kyyhkyskannasta kehittyy vähitellen toinen kyyhkysen sukuinen lintu, Valente sanoo.
 Christen huutokauppakamarissa oli viime toukokuussa myynnissä dodon luuranko. Mauritiuksessa elänyt dodo oli pulujen sukua. Viimeinen havainto elävästä dodosta on 1660-luvulta.  Vickie Flores / EPA-EFE
 Tieto auttaa kohdentamaan suojeluponnistuksia
 Mitä hyötyä tällaisesta tutkimuksesta on? Ainakin se auttaa määrällistämään ihmisen tekemän ekologisen tuhon, Valente vastaa.
 – Koska suojeluun käytettävät resurssit ovat rajalliset, nämä luvut voivat näyttää, mistä koituu paras panoksen ja tuloksen suhde uhanalaisten lajien suojelussa.
 Jos kahdella saarella on yhtä monta uhanalaista lajia, ponnistelut kannattaa ehkä keskittää sinne, missä toipumisaika olisi pitempi, Valente sanoo. Toipumisaika ei toisaalta ole ainoa tekijä, joka painaa suojelutoimien suunnittelussa, hän myöntää.
 Hänen ryhmänsä aikoo seuraavaksi tutkia maailman saaria paikallistaakseen tämän hetken uhat. Ryhmä haluaa myös arvioida, mitkä antropogeeniset eli ihmisen toiminnasta aiheutuvat tekijät ovat painavimpia lajien menetyksessä.
 Uuden-Seelannin nykyisten lajien suhteen Valente on sentään toiveikas.
 Siellä on meneillään erittäin kekseliäitä suojelumenetelmiä, jotka vaikuttavat toimivilta ja saattavat estää sen, että miljoonien vuosien evoluution saavutukset menetetään, hän sanoo.

Nopeasti hävitetty, hitaasti toipuva – Evoluutiolta menisi 50 miljoonaa vuotta palauttaa Uuden-Seelannin ainutlaatuinen lintukanta


Summary: Yli tuhat tyttöä jättää vuosittain koulun kesken tultuaan raskaaksi.

Entisessä Swazimaassa eli nykyisessa Eswatinissa esitetään teini-ikäisten panemista vankilaan, jotta nämä eivät harrastaisi seksiä. Afrikan eteläosassa, Mosambikin ja Etelä-Afrikan välissä, sijaitsevassa Eswatinissa sekä teiniraskaudet että HIV-tartunnat ovat suuri ongelma.
 Viranomaisten mukaan vuosittain yli tuhat tyttöä jättää koulun kesken tultuaan raskaaksi. Vuonna 2017 HIV/aids vaati maassa noin 3 500 ihmisen hengen. Eswatinissa asuu noin 1,3 miljoonaa ihmistä.
 Parlamentaarikko  Michael Masukun  mukaan ratkaisu tilanteeseen voisi olla sekä pojan että tytön vangitseminen raskauden vuoksi. Sopiva rangaistuksen pituus olisi hänen mielestään vuosi vankeutta, kertoo uutistoimisto AFP.
 Masukun mielestä rangaistuksen uhka pelottaisi nuoria niin, etteivät nämä harrastaisi seksiä.
 Eswatini on kuningaskunta, jota hallitsee  Mswati III . Hänellä on 14 vaimoa ja lähes 30 lasta. Mswati III valitsee uuden vaimon vuosittain järjestettävässä juhlassa, jossa neitsyiksi tiedetyt tytöt tanssivat kuninkaan edessä rinnat paljaina.
 Lisää aiheesta:
 Kuningas päätti muuttaa valtionsa nimen – "Sekoitetaan liian helposti Sveitsiin"
 Lähes 40 naista ja tyttöä kuoli kolarissa matkalla kuninkaan paheksuttuihin juhliin
 Swazimaan parlamentaarikoille tiukat ohjeet: Älkää erotko, älkää vilkuilko avustajia

Poliitikko ehdottaa ehkäisykeinoksi teinien panemista vankilaan –Swazimaassa teiniraskaudet ja HIV ovat suuri ongelma


Summary: Tällä hetkellä jälkisammutus on käynnissä.

Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri

Helsingin seudun yliopistollinen keskussairaala

Helsingin Meilahdessa sijaitsevalla Naistenklinikalla oli illasta palohälytys.
 Päivystävä palomestari  Timo Ustinov  kertoo Ylelle, että Naistenklinikan roskakuilussa oli syttynyt tulipalo. Kuilua pitkin savu oli kulkeutunut talon sisälle useisiin kerroksiin aiheuttaen palohälytyksen.
 – Savun vuoksi on evakoitu useita kymmeniä ihmisiä, joiden mukana on lapsia.
 Hänen tietojensa mukaan evakuoitujen joukossa ei ollut vastasyntyneitä.
 – Tällä hetkellä jälkisammutustyöt ja savunpoisto ovat käynnissä.
 Ustinov kertoo, ettei kukaan loukkaantunut tapahtuman yhteydessä.
 Jälkisammutukseen hän arvelee menevän muutaman tunnin.
 Asiasta uutisoi ensimmäisenä  Ilta-Sanomat .

Helsingin Naistenklinikka täyttyi savusta, potilaita evakuoitiin – palo saatu hallintaan


Summary: Ekologisuudesta on tullut tärkeä osa festivaalien imagoa.

Viikonloppuna Helsingissä järjestettävä Flow Festival on ollut ympäristöasioissa edelläkävijä. Tapahtuma on yksi maailman ensimmäisistä hiilineutraaleista festivaaleista. Hiilijalanjälki on kompensoitu jo 10 vuoden ajan.
 Tapahtuman päätyttyä hiilidioksidijalanjälki lasketaan ja päästöt kompensoidaan.
 – Meillä lasketaan tuotannon eri osa-alueista esimerkiksi energian kulutuksesta, artistien lennoista, tuotannon logistiikasta, veden kulutuksesta aiheutuvat päästöt ja niiden pohjalta kompensoimme ne johonkin vuosittain sopivaan hankkeeseen, kertoo Flow Festivalin tuotantopäällikkö Isabella Rossi.
 Flow Festivalin jätteistä kierrätetään ja hyötykäytetään 100 prosenttia. Esimerkiksi tiensä päähän tulleille tavaroille pyritään keksimään uutta käyttöä.
 Tapahtumassa on kiinnitetty paljon huomiota ruokatarjonnan ekologisuuteen. Lähes puolet ostetusta ruoasta on kasvis- tai vegaaniannoksia.
 – Kaikilla ruokamyyjillä pitää olla vastuullisesti tuotettu annos. Siinä katsotaan, onko tuotettu kotimaisista raaka-aineista, onko lihaa, onko käytössä astia, joka ei ole astia ollenkaan eli onko se esimerkiksi tötterö tai banaaninlehti, Rossi kertoo.
 Tänä vuonna Flow Festivalissa pullopantin on voinut lahjoittaa puiden istuttamiseen. Berislav Jurišić / Yle
 Festivaalilla syntyy aina ruokahävikkiä, mikä päätyy biojätteeksi. Hävikin vähentämiseksi Flow Festival on kannustanut ruokamyyjiä ottamaan listoilleen pienempiä ja jaettavia annoksia. Mikäli ruokaa voidaan edelleen hyödyntää, festivaali on jakanut sitä hyväntekeväisyyteen.
 Tänä vuonna Flow'ssa uutena asiana on se, että pullopantin voi lahjoittaa puiden istuttamiseen. Festivaali on myös haastanut artistit pohtimaan ekologisuutta, ettei esimerkiksi artistiraiderissa olisi kertakäyttöisiä juomapulloja.
 Flow Festival haluaa olla ympäristöasioissa suunnannäyttäjä. Ruokaa myyvät yritykset ovat festivaalin myötä jo ottaneet vegaanisia annoksia muuhun tarjontaansa. Samoja oppeja toivotaan tarttuvan myös festivaalikävijöiden arkeen.
 – Meillä on uskollinen fanikunta, joka kuuntelee meitä ja jotka haluavat tukea meitä hyvissä asioissa. Festivaalit ovat tärkeitä sanansaattajia varsinkin tällaisessa asiassa.
 Huomiota hävikkiruokaan
 Turun Ruisrockissa ympäristöasioihin on panostettu jo reilun kymmenen vuoden ajan. Vuonna 2008 festivaalilla ruokaa myyvien yritysten piti ottaa käyttöön biohajoavat kertakäyttövälineet.
 Tänä vuonna festivaali on suosinut vegaanista ruokaa tarjoavia yrityksiä.
 – Vege-kasviruokaa tarjoavat saivat halvemman paikan, mutta täysin vegaaniruokaa tarjoavat saivat vielä tuntuvamman alennuksen. Tällä pyritään ohjaamaan ruokatarjoajia miettimään omaa tarjontaansa, kertoo Ruisrockin vastaava tuottaja Piia Lääveri.
 Euroopan suurilla festivaaleilla kuten Tanskan Roskildessa leirintäalueille hylätyistä teltoista on tullut iso ongelma. Ruisrockin kävijöistä vain pieni osa majoittuu teltoissa, joten vastaavaa harmia ei juuri ole. Teltan voi myös jättää leirintäalueen infoon uudelleen sijoitettavaksi.
 – Tänä vuonna meillä oli leirintäalueella Green camping eli siellä leiriytyvät ihmiset sitoutuivat siihen, että he kierrättivät kaikki jätteensä asianmukaisesti. Lähtiessään he saivat kymmenen euroa takaisin leirintälipustaan, Lääveri kertoo.
 Nuoret festivaalikävijät toivovat tapahtumien kiinnittävän entistä enemmän huomiota ekologisuuteen. Berislav Jurišić / Yle
 Ensi vuonna Ruisrockissa kiinnitetään entistä enemmän huomiota hävikkiruokaan.
 – Tänä vuonna meillä oli kontti, mihin kaikki alueen ruokamyyjät saivat jättää vielä syötäväksi kelpaavan avaamattoman ruokahävikin ja saimme sen Turun kaupunkilähetyksen kautta festivaalin jälkeisenä maanantaina jakoon.
 Piia Lääveri on työskennellyt Ruisrockin ympäristöasioiden parissa jo kymmenen vuoden ajan. Tuona aikana hän on huomannut, että festivaalikävijät ovat entistä vaativampia tapahtumien vastuullisuudesta.
 – Meillä on nuorta yleisöä, jotka ovat kasvaneet siihen maailmaan, että kaikki jätteet on kotona kierrätetty. Se on monille itsestäänselvyys, että kierrätetään. Kyllä me saadaan siitä palautetta, että onko tarpeeksi kierrätysmahdollisuuksia ja kierrätyspisteitä ja ollaan tosi paljon panostettu siihen viestintään, että mihin voi ne omat jätteet viedä.
 Tiedotus lisää helppoutta
 Flow Festivalin kävijät Nelli Jaskari ja Kia Kekki ovat päättämässä ateriointiaan. Heidän mielestään Flow'ssa huomioidaan ympäristöasiat keskivertofestareita paremmin. He kiittelevät vegaanisten ruokien tarjontaa. Tiedottamiseen he kaipaavat vielä selvyyttä.
 – Esimerkiksi meillä oli vähän epäselvyyttä, että mitkä ruokailuvälineet käy minnekin roskikseen. Vielä selvemmin voisi sanoa, että mitkä menevät biojätteeseen ja mitkä eivät. Koska tällaisilla festareilla se helppous on se ensisijainen kriteeri. Ehkä sitä voisi vielä korostaa, Kia Kekki sanoo.
 Flow Festivalin kävijät Kia Kekki ja Nelli Jaskari sanovat, että festivaalien ekologisuus merkitsee heille vuosi vuodelta enemmän. Berislav Jurišić / Yle

Flow Festival ja Ruisrock panostavat vegaaniruokaan – Nuoret festarikävijät vaativat tapahtumilta vastuullisuutta


Summary: Jopa viidennes suomalaisista kärsii vuosittain voimakkaista pelkotiloista.

"Se häiritsi merkittävästi elämääni. Olisin tarvinnut verikokeita tms. jo aiemmin tutkimuksia varten, mutta pelkoni esti kaiken tämän." - Neulakammo
 "Hampaat ovat olleet hoitamatta nyt 18 vuoden ajan, olen 58-vuotias". - elina
 Kenelläpä ei olisi perhosia vatsassa terveydenhoitajan tai hammaslääkärin vastaanotolla, kun edessä on verikoe tai juurihoito. Siinä vaiheessa, kun asian ajatteleminenkin on laukaista paniikkikohtauksen, puhutaan jostain ihan muusta kuin normaalista jännityksestä.
 – Fobia on voimakas pelkotila, luonnehtii psykiatri ja kehitysjohtaja  Kristian Wahlbeck  Suomen Mielenterveys ry:stä.
 Fobioita Agorafobia  = avoimien tilojen tai julkisten paikkojen pelko Aikmofobia  = terävien esineiden pelko Ailurofobia  = kissojen pelko Akrofobia  = korkeiden paikkojen pelko Araknofobia  = hämähäkkien pelko Emetofobia  = oksennuksen pelko Klaustrofobia  = suljettujen tai ahtaiden tilojen pelko Kynofobia  = koirien pelko Pyrofobia  = tulen pelko
 Yle teki kesäkuussa nettisivuillaan fobioista kyselyn, johon tuli lähes kaksisataa vastausta. Tämän jutun kursiivilla kirjoitetut lainaukset ovat kyselyyn tulleita vastauksia.
 Ylen kyselyssä ylivoimaisesti yleisimmäksi fobiaksi nousi piikki- ja neulakammo: neljännes vastaajista mainitsi sen. Tämän havainnon vahvistaa myös Wahlbeck: ihmiset pelkäävät eniten joko teräviä esineitä tai korkeita paikkoja.
 Wahlbeck muistuttaa, että historiallisesti ajatellen pelosta on ollut ihmiselle hyötyä:
 – On ollut järkevää pelätä esimerkiksi korkeita paikkoja tai vaikkapa teräviä esineitä. Luontainen pelko on ehkäissyt vaaratilanteita ja turvannut elonjäämisen, erityisesti lasten kohdalla.
 Teräviä esineitä onkin ollut syytä karttaa niinä aikoina, kun maassa muhineen naulan raapaisusta sai ennemmin jäykkäkouristuksen kuin suojan sitä vastaan, mutta modernina aikana voimakkaasta piikkikammosta voi olla enemmän haittaa kun hyötyä, jos tärkeät rokotteet tai oleelliset verikokeet jäävät sen takia ottamatta.
 Psykiatri ja Suomen Mielenterveys ry:n kehitysjohtaja Kristian Wahlbeckin mukaan naisilla on fobioita miehiä enemmän. MIELI Suomen Mielenterveys ry.
 Nykyään fobiat ovat kuitenkin yleisimpiä mielenterveyden häiriöitä. Wahlbeckin mukaan jopa viidennes väestöstä kokee vuosittain jonkinasteista fobiaa. Järjellä niitä ei voi selittää; Suomessa asuva araknofobiaa poteva tietää hyvin, ettei makuuhuoneen seinällä möllöttävä hämähäkki ole vaarallinen, mutta siitä huolimatta ensimmäinen reaktio on juosta otuksesta mahdollisimman kauas.
 "Olen joutunut kieltäytymään ylennyksestä tiiviin matkustelun vuoksi." - Torilla ei tavata
 " Haluaisin matkustaa, mutta tällä hetkellä en pysty edes ajattelemaan lentämistä." - Lentopelkoinen
 Lue myös :  Kun Christa Mikkolan puoliso sairastui vatsatautiin, ventovieras tuki Mikkolaa koko yön – "Myös puolisoni joutui sairaana kantamaan huolta paniikistani"
 Hämähäkit, torit ja ihmiset
 Fobiat jaetaan perinteisesti kolmeen lajiin.
 Määräkohteinen pelko, joka kohdistuu johonkin tiettyyn asiaan tai tapahtumaan. Tällaisia fobioita ovat esimerkiksi hämähäkkikammo tai piikkipelko. Sosiaalisten tilanteiden pelko, jolloin esimerkiksi  Terveyskirjaston mukaan  henkilö pelkää tai jännittää jotakin tiettyä sosiaalista tilannetta tai suoritusta, jossa hän joutuu tekemisiin vieraiden ihmisten kanssa tai mahdollisesti toisten tarkkailun kohteeksi. Agorafobia, joka usein suomennetaan torikammoksi, mutta joka voi tarkoittaa myös ylipäätään sitä, että henkilö pelkää tilanteita, joista ei ole helppo päästä pois.
 Kaikkein helpointa on elää määräkohteisen fobian kanssa.
 – Jos pelon kohteena ovat vaikkapa lepakot tai sammakot, niitä on loppujen lopuksi aika helppo välttää, Wahlbeck sanoo.
 Vinkkejä sosiaalisten tilanteiden pelon siedätykseen esityksen valmistaminen ja sen pitäminen yhdelle ystävälle esityksen valmistaminen ja pitäminen kolmelle ystävälle lyhyen esityksen pitäminen 3–4 hyvin tuntemalle työtoverille pidemmän esityksen pitäminen 3–4 hyvin tuntemalle työtoverille lyhyen esityksen pitäminen 10–15 työtoverille pidemmän esityksen 10–15 työtoverilleen pitää lyhyen esityksen pitäminen 3–4 vieraalle kuulijalle pidemmän esityksen pitäminen 3–4 vieraalle kuulijalle lyhyen esityksen pitäminen 10–15 vieraalle kuulijalle pidemmän esityksen pitäminen 10–15 vieraalle kuulijalle. Lähde: Terveyskirjasto
 Sen sijaan sosiaalisten tilanteiden pelko ja agorafobia ovat huomattavasti hankalampia normaalin elämän kannalta, ja voivat vaikuttaa hyvinkin haitallisesti arkeen.
 – Esimerkiksi työelämässä odotetaan nykyään sosiaalisuutta ja kykyä esiintyä tai ainakin tarvittaessa pitää uskaltaa avata suunsa kokouksissa. Tällöin sosiaalisten tilanteiden pelko saattaa olla jo este töissä pärjäämiselle. Samoin agorafobian vuoksi ihminen saattaa eristäytyä neljän seinän sisälle, kun ulos lähtemisestä tulee liian iso kynnys ylitettäväksi Wahlbeck toteaa.
 – Pahimmillaan fobia voi aiheuttaa paniikkikohtauksen, ja ihminen alkaa fobian varsinaisen kohteen lisäksi pelätä paniikkikohtausta, Wahlbeck kuvailee.
 Traumat, geenit ja kasvatus
 Fobioiden synty on hyvin yksilöllistä. Jollekin se voi olla geneettistä, joku toinen voi alkaa pelätä koiria, jos on esimerkiksi lapsena kohdannut vihaisen koiran. Ja joku saattaa pelätä ukkosta, jos äiti tai isä on sitä aikoinaan lapsuudessa pelännyt. Itse fobiaan syntytekijöillä ei ole vaikutusta, osalla fobiat ovat lievempiä, osalla pahempia.
 Traumaattiset kokemukset voivat siis laukaista fobian, ja ainakin Ylen saamissa vastauksissa etenkin piikkikammo näyttäisi liittyvän juuri tähän:
 "Ensimmäinen muistikuva pistämisestä on 5–6-vuotiaana, kun minuun pitää saada pistettyä varjoainetta rintakehän alueen kuvaamisen vuoksi ja minua pitelee pakolla paikallaan useita hoitajia, isä ja pistäjä." - Nini
 "Mieleeni on jäänyt tilanteita, joissa kipu on ollut kova eikä näytteenotto ole mennyt ihan putkeen. Nyt olen aikuinen joka edelleen pelkää verikokeenottoa enemmän kuin melkein mitään muuta." - Verilettu
 Turun ammattikorkeakoulun yliopettaja ja lääkehoidon opetuksesta väitellyt  Virpi Sulosaari  myöntää, että terveydenhoidosta on voinut tulla huonoja kokemuksia etenkin menneinä vuosikymmeninä, kun lääkkeet ja välineet eivät olleet yhtä kehittyneitä kuin nyt – ja kun hoitotyön opetuksessa keskityttiin enemmin tekniikkaan kuin ihmiseen. Nyt tilanne on toinen, hän vakuuttaa.
 – Piikkipelkoisten hoitamisesta ei ole erikseen mitään kappaleita kirjoissa, mutta opetuksessa lähdetään nykyisin ihmisen kohtaamisesta, Sulosaari tähdentää.
 Turun ammattikorkeakoulun yliopettaja Virpi Sulosaari kehottaa fobiaa potevia puhumaan avoimesti peloistaan hoitohenkilökunnalle. Virpi Sulosaari
 Hänen mukaansa opetuksessa tähdätään siihen, että mahdolliset pelot opitaan tunnistamaan ja ottamaan hoitotyössä huomioon. Sulosaari korostaa, että pelkoja on mahdollista lievittää monin eri keinoin, mutta se vaatii työtä:
 – Kun on kyse verikokeesta tai rokotuksesta, se ei saa olla liukuhihnatoimintaa. Tilanteen on oltava rauhallinen, potilaalle on annettava aikaa ja häntä on kuunneltava.
 Pelosta kärsivä potilas voi ottaa myös tukihenkilön mukaan rokotukseen tai verikokeeseen, tai injektio voidaan antaa toiseen paikkaan, jos se tuntuu ajatuksena paremmalta, Sulosaari mainitsee. Mutta ennen kaikkea hän kehottaa peloista kärsivää potilasta puhumaan rohkeasti fobiastaan hoitohenkilökunnalle. Ja kiire ei saa hänen mukaansa olla este peloista kärsivän potilaan olon helpottamiseksi.
 – Vaikka se tarkoittaisi, että seuraava asiakas joutuu odottamaan, se aika on vain otettava, Sulosaari painottaa.
 "Hoitohenkilökunta ottaa pelkoni aina hienosti huomioon." - Jenni
 Naisilla yleisempää
 Kuka sitten voi alkaa kärsiä fobiasta? Melkeinpä kuka vaan, mutta fobialla ja sukupuolella on psykiatri Kristian Wahlbeckin mukaan yhteys: naiset kärsivät tutkimuksien mukaan fobioista miehiä enemmän. Erot sukupuolien välillä alkavat näkyä murrosiässä. Syytä tähän ei tarkalleen tiedetä, mutta Wahlbeckin mukaan taustalla voivat olla esimerkiksi yhteiskunnan naisille asettamat paineet ja odotukset, mutta myös biologia ja hormonit saattavat selittää eroja.
 – Naiset kärsivät myös miehiä enemmän masennuksesta, ja masennuksella ja fobioilla onkin selvä yhteys, Wahlbeck mainitsee.
 Iällä ei sen sijaan ole merkitystä; fobioista voivat kärsiä yhtä lailla niin nuoret kuin vanhatkin.
 Fobiat myös muuttuvat yhteiskunnan muuttumisen mukana. Lentopelkoa tai autolla ajamisen pelkoa tuskin esiintyi ennen kuin lentokoneet ja autot keksittiin, ja toisaalta kuka tietää, millaista mammuttikammoa esivanhempamme ovat saattaneet potea.
 Siedätä, älä välttele
 "Eläintenhoitajaksi opiskellessani tein säännöllisiä vierailuja koulun tarantulan luo ja tarkkailin sitä aina vain lähempää. Lopulta onnistuin ottamaan tarantulan luodun nahan käteeni ilman paniikkia." - Cloudy
 "Niskasta kiinni ja väkisin vaan ni kyllä se siitä helpotti."- Neulakammo
 "Hoidin lentopelkoni menemällä pienlentokoneen (2-paikkainen) kyytiin ja lopulta jouduin hetken lentämään sitä itse, kun päästin ohjaimista irti oli lentopelko poissa. En keksinyt enää muuta keinoa kuin mennä äärimmäistä pelkoa kohden." - Auri
 "Olen lukenut muutamia kirjoja, joista on ollut hetkellisesti myös hyötyä! Olen myös keskustellut asiasta lääkäri kanssa, mutta hänellä oli ehdottaa lähinnä rauhoittavia – lääkkeet pelottaa, koska en voi olla työmatkoilla aivan vetelä, ja toisekseen oppisinko sitten ainakaan ikinä lentämään ilman lääkkeitä?" - Lehtinen
 Fobiaansa kyllästyneelle Kristian Wahlbeckilla on lohduttavaa sanottavaa: niistä ei tarvitse kärsiä koko elämäänsä, vaan etenkin määräkohteisesta fobiasta voi päästä eroon siedätyshoidolla, jota voi harrastaa itsekin. Pelkonsa kohdetta voi ensin yrittää ajatella ja miettiä sen kohtaamista. Mielikuvaharjoittelun jälkeen esimerkiksi piikkipelkoinen voi lähteä katsomaan ystävänsä rokottamista, ja lopulta verinäytteen ottaminen omasta käsivarresta ei ehkä tunnukaan niin kamalalta. Pienin askelin toteutettuna altistaminen on hyvinkin tehokas keino fobian nujertamiseksi.
 Korkeisiin paikkoihinkin voi yrittää totutella askel askeleelta. Henrietta Hassinen / Yle
 Myös sosiaalisten tilanteiden pelkoa ja agorafobiaa on mahdollista lievittää ominkin konstein, mutta vakavissa tapauksissa on syytä hakea ammattiapua. Vakavia fobioita hoidetaan terapialla ja tarvittaessa myös lääkkeillä.
 Vinkkejä agorafobian siedättämiseen Matkustaminen ystävän kanssa yhden pysäkinvälin istuen käytävän puoleisessa istuimessa lähellä ovea, kunnes tämä ei enää herätä ennakoivaa pelkoa Matkustaminen ystävän kanssa 2–5 pysäkinväliä Matkustaminen ystävän kanssa yli viisi pysäkinväliä istuen bussin takaosassa Matkustaminen yksin yhden pysäkinvälin ystävän seuratessa omalla autolla Matkustaminen yksin 2–5 pysäkinväliä ystävän seuratessa omalla autolla Matkustaminen yksin yli viisi pysäkinväliä ystävän seuratessa omalla autolla Matkustaminen yksin ilman ystävää yhden pysäkinvälin istuen käytävän puolella ja lähellä ovea Matkustaminen yksin 2–5 pysäkinväliä istuen lähellä ovea Matkustaminen yksin 2–5 pysäkinväliä istuen bussin takaosassa Matkustaminen yksin yli viisi pysäkinväliä istuen bussin takaosassa Lähde: Terveyskirjasto
 "Joskus on ihan pakko soittaa jonnekin, tietenkin, ja joskus se on yhtä kamalaa kun kuvittelin ja joskus ei. Kuitenkin on vaan niin paljon keinoja vältellä puhelimessa puhumista, että aika harvoin tulee siten tätä pelkoa edes kohdattua." - 1998
 Fobian kohteen välttelyä Wahlbeck ei kuitenkaan suosittele ratkaisuksi: kohteesta voi kasvaa lopulta niin iso mörkö, että se alkaa rajoittaa merkittävästi elämää. Ja mitä enemmän elämä rajoittuu, sitä todennäköisempää on, että fobian lisäksi alkaa kärsiä masennuksesta.
 Fobian kohtaaminen on välttelyä parempi ratkaisu senkin takia, että Wahlbeckin mukaan kaikenasteisista fobioista voi päästä eroon: jopa yli puolet vaikeistakin fobioista kärsivistä parantuu hoidolla. Nykyään hoidossa voidaan käyttää siedättämisen, terapian ja lääkkeiden lisäksi esimerkiksi virtuaalilaseja, jolloin pelon kohteeseen voi totutella ensin keinomaailmassa, ennen kuin se kohdataan oikeasti.
 – Hämähäkkiä on helpompi koskettaa virtuaalisesti, Wahlbeck naurahtaa.
 Siedätyksen ja terapian ohella myös elintavoilla on vaikutusta fobioihin. Jos haluaa pitää pelkonsa kurissa, on parempi välttää kahvia ja alkoholia, Wahlbeck huomauttaa. Kahvin sisältämä kofeiini kiihottaa keskushermostoa, mikä voi pahentaa ahdistuksen tunnetta, ja alkoholin haitat lienevät kaikille tutut. Lentopelkoisen ei siis kannata ottaa rohkaisuryyppyä ennen koneeseen nousemista, vaan rohkeus on löydettävä muilla keinoin.
 Lisätietoa fobioista :
 Sosiaalisten tilanteiden pelosta Suomen Mielenterveys ry:n sivuilla
 Terveyskirjaston vinkkejä agorafobian helpottamiseksi
 Mielenterveystalon tietoa fobioista

"Olen aikuinen joka edelleen pelkää verikokeenottoa enemmän kuin melkein mitään muuta" – psykiatri: Vaikeistakin fobioista voi päästä eroon


Summary: Ampuminen tapahtui lauantaina Oslon lähellä sijaitsevassa moskeijassa.

Norjan poliisi kertoi sunnuntaina, että lauantaina moskeijassa tapahtunutta ampumavälikohtausta tutkitaan mahdollisena terroritekona.
 Ampuminen tapahtui Oslon lähellä sijaitsevassa al-Noor -moskeijassa.
 – Tutkimme tätä terroriteon yrityksenä, Norjan poliisin edustaja  Rune Skjold  sanoi sunnuntaina tiedotustilaisuudessa.
 Yksi ihminen sai vammoja välikohtauksessa. Se oli lauantaina epäselvää, miten uhrin vammat syntyivät.
 Poliisi otti kiinni epäillyn tekijän. Oslon poliisi kuvaili Twitterissä epäiltyä nuoreksi valkoiseksi mieheksi.

Norjan poliisi tutkii ampumista moskeijassa mahdollisena terroritekona


Summary: Alkavan syksyn kirjasadosta on tulossa kiinnostava. Kirjoja julkaisevat monet tunnetut kirjailijat.

Pajtim Statovci: Bolla
 Yksi syksyn odotetuimmista kirjoista on kansainvälistä suitsutusta keränneen  Pajtim Statovcin  kolmas romaani.  Bolla  on kaunis kertomus kahden miehen välisestä rakkaudesta mahdottomissa oloissa. Kehyksen tarinalla antaa serbien ja Kosovon albaanien välinen sota. Statovci kuvaa romaanillaan millaisiin tragedioihin sota ajaa ihmisiä.
 Kirjan nimi juontaa albaanien mytologiaan, jossa Bolla on käärmeenkaltainen taruolento. Statovci on juuriltaan Kosovon albaani. Hänen esikoisromaaninsa  Kissani Jugoslavia  voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon viisi vuotta sitten ja siitä nähtiin viime syksynä näytelmäversio Kansallisteatterissa.
 Pajtim Statovcin uusi romaani kuuluu syksyn kiinnostavimpiin kirjoihin.  Antti Haanpää / Yle
 Sofi Oksanen: Koirapuisto
 Vieläkään lukijat eivät saa jatkoa Oksasen Viro-kvartettiin. Tuleva romaani  Koirapuisto  liikkuu Helsingin ja Ukrainan välillä. Yhteiskunnallisesti kantaaottavana kirjailijana tunnettu Oksanen ruotii ihmiskauppaa ja vauvatehtailua, mitä jo tosin sivuttiin edellisessä romaanissa  Normassa .
 Oksanen on maamme kansainvälisesti menestyneimpiä kirjailijoitamme ja hän kiertää ahkerasti markkinoimassa kirjojaan ja keskustelemassa erilaisissa paneeleissa. Etenkin Ranskassa hänen suosionsa on suurta. Oksanen voitti Finlandian ja Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon romaanillaan  Puhdistus.
 Sofi Oksanen tarttuu uudessa romaanissaan hedelmöitysbisnekseen. IBL / AOP
 Jussi Nikkilä: Näyttelijä
 Näyttelijä  Jussi Nikkilän  omakohtainen romaani kertoo nimensä mukaisesti näyttelijäksi tulemisesta. Kirjan kertoja pohtii katseen kohteena olemista näyttämöllä ja valkokankaalla. Nikkilä tunnetaan vahvana Shakespeare-osaajana, joka sekä ohjaa ja näyttelee. Viimeisin työ on nimirooli Turun kaupunginteatterin  Hamletissa .
 Esikoisromaanin jälkeen Nikkilä laajentaa repertuaariaan myös oopperan puolelle, sillä keväällä hän ohjaa Kansallisoopperaan Mozartin  Don Giovanni  -oopperan.
 Jussi Nikkilä sekä näyttelee että ohjaa ja nyt ilmestyy esikoisromaani. Jaani Lampinen / Yle
 Elina Hirvonen: Punainen myrsky
 Elina Hirvosen  kirjoilta voi aina odottaa vahvaa yhteiskunnallisuutta. Tällä kertaa hän kertoo sodan jaloista pakenevan irakilaisperheen kohtalosta. Suomeen päätyvän perheen tarinan taustana ovat nykyisen kansanedustajan  Hussein al-Taeen  lapsuudenperheen kokemukset. Kirja saa lisää tahatonta ajankohtaisuutta al-Taeen jouduttua viime aikoina kyseenalaiseen julkisuuteen.
 Punainen myrsky  on dokumentaristinakin tunnetun Elina Hirvosen neljäs romaani. Hänen esikoisromaaninsa  Että hän muistaisi saman  oli Finlandia-palkintoehdokas vuonna 2005 ja se herätti poikkeuksellista kiinnostusta myös Yhdysvalloissa.
 Elina Hirvonen on tarttunut jälleen ajankohtaiseen aiheeseen. Jarkko Virtanen / WSOY
 Margaret Atwood: Testamentit (suom. Hilkka Pekkanen)
 HBO-sarjan  Handmaid´s Talen  myötä kaikkien tietoisuuteen singahtanut  Orjattaresi -romaani saa jatkoa. Jatkoromaanin tapahtumat alkavat 15 vuotta  Orjattaresi -romaanin loppukohtauksen jälkeen. Atwood inspiroitui kirjoittamaan jatkoa, koska sai niin paljon kysymyksiä vuonna 1985 ilmestyneestä romaanistaan. Myös nykyinen maailmantila sai kirjailijan palaamaan kuvitteelliseen Gileadin valtioon.
 Tänä vuonna 80 vuotta täyttävä  Margaret Atwood  on kirjoittanut lukuisia romaaneja sekä runo- ja novellikokoelmia. Kanadalaiskirjailija tunnetaan myös tasa-arvon puolestapuhujana.
 Margaret Atwood kirjoittaa jatkoa synkälle dystopialle Handmaid´s Tale. Jean Malek / Otava
 Olli Jalonen: Merenpeitto
 Viime vuoden Finlandia-palkittu  Taivaanpallo  saa jatkoa. Jalonen kehitteli tarinaansa Angus-pojasta kolmenkymmenen vuoden ajan ja nyt itsenäinen jatko-osa julkaistaan heti vuoden kuluttua edellisestä. Kun edellisessä romaanissa tähyiltiin taivaalle, on tässä tulevassa kirjassa suuntana meren syvyydet. Kirja jatkaa Anguksen kasvutarinaa.
 Olli Jalonen  on edesmenneen  Bo Carpelanin  ohella ainut kirjailija, joka on voittanut Finlandia-palkinnon kahdesti.
 Olli Jalonen sai idean Angus-pojan tarinaan yli 30 vuotta sitten vieraillessaan Saint Helenan saarella. Thomas Hagström / YLE
 Sara Stridsberg: Rakkauden Antarktis
 Ruotsin merkittävimpiin nykykirjailijoihin kuuluva  Sara Stridsberg  kirjoittaa uudessa romaanissaan naisvihasta. Tälläkin kertaa Stridsbergin runollisen tekstin takana on todellinen tapahtuma – vuonna 1984 Tukholmassa tapahtunut prostituoidun paloittelumurha.
 Stridsberg voitti Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 2007 teoksellaan  Unelmien tiedekunta . Hän kuului myös Ruotsin Akatemiaan, mutta erosi häirintäskandaalin vuoksi viime vuonna.
 Sara Stridsberg erosi Ruotsin Akatemiasta häirintäskandaalin takia eikä ole enää mukana päättämässä kirjallisuuden Nobel-palkinnon saajasta. Karl melander / EPA
 Jari Tervo: LOIRI.
 Syksyn suurimman mediahuomion saa väistämättä  Jari Tervon  kirjoittama elämäkerta  Vesa-Matti Loirista . Maamme ehkä tunnetuimman elossa olevan taiteilijan värikäs elämä ja monipuolinen ura ovat paisuttaneet kirjan kuusisataasivuiseksi. Loiri on sanonut, että pitkän harkinnan jälkeen hän päätti kertoa Jarille kaiken. Tervo ja Loiri ovat viettäneet paljon aikaa yhdessä kirjaprojektin tiimoilla, joten juttua on varmasti kertynyt.
 LOIRI. -kirja on ensimmäinen elämäkerta, jonka Tervo on kirjoittanut. Romaaneja Tervo on kirjoittanut parikymmentä.
 Jari Tervo ei aiemmin tuntenut Vesa-Matti Loiria. Kirjan myötä Tervo on ollut Loirin mukana Lapissa ja Aurinkorannikolla. Derrick Frilund/Yle

Loiri kertoo kaiken ja Handmaid's Talen tarina jatkuu – 8 kirjatärppiä syksyyn


Summary: Diggereiksi itseään kutsuvat nuoret tunkeutuvat maan alle ja uhmaavat Venäjän turvallisuuselimiä.

MOSKOVA  Sinisiin haalareihin pukeutunut nuori mies pälyilee ympärilleen. Hän nostaa varmoin ottein kuilua peittävän metalliritilän ja katoaa heiluvia tikapuita pitkin maan uumeniin.
 Vain hetkeä myöhemmin ohi kaartaa poliisiauto, mutta virkavalta ei näytä kiinnittävän huomiota avoimeen kuiluun.
 Moskovan alla avautuu kokonainen maanalainen kaupunki.
 Osa kohteista on rakennettu aikoinaan laajamittaiseen ydinsotaan varautumiseksi. Maanalaiset komentokeskukset ja väestönsuojat valtion avainhenkilöille ovat edelleen huippusalaisia.
 Pinnan alla kulkee myös tuhansia kilometrejä erilaisia verkostoja, tunneleita ja luolastoja.
 Maanalaisissa joissa ja viemäreissä virtaa vesi. Erilaiset huoltoverkostot taas turvaavat välttämättömien perustarpeiden – sähkön, veden ja lämmityksen – toimittamisen miljoonille moskovalaisille.
 Yhteen tällaiseen pimeään ja ummehtuneeseen huoltotunneliin pääsee Kuntsevon kaupunginosassa sijaitsevan asuintalon parkkipaikalta.
 Otsalamppu valaisee tietä, kun 24-vuotias  Artjom  sukeltaa syvemmälle Moskovan uumeniin. Hän on  diggeri  eli maanalaisia tunneleita tutkiva urbaani seikkailija.
 Artjom laskeutui Moskovan alla kulkevaan huoltotunneliin asuintalon parkkipaikalta Kuntsevon kaupunginosassa.   Nikolai Gontar
 Artjom ei paljasta jutussa kasvojaan tai oikeaa nimeään, sillä viranomaisten suhtautuminen diggereihin on kiristynyt.  Nikolai Gontar
 Artjom on peittänyt puolet  kasvoistaan maastokuviollisella liinalla. Moskovan alueelta kotoisin oleva nuori mies ei halua esiintyä omalla nimellään.
 Virkavallan suhtautuminen maanalaisiin seikkailijoihin on kiristynyt viime vuosina tuntuvasti. Siksi diggerit pitävät matalaa profiilia. Alan harrastajien määrä lasketaan Venäjällä tuhansissa.
 Tiukentuneesta valvonnasta huolimatta energiajuomaa hörppivä ja tupakkaa polttava Artjom palaa kerta toisensa jälkeen maan uumeniin. Hän tosin harmittelee, ettei kyytipojaksi saa enää alkoholillista energiajuomaa. Sen myynti on Venäjällä nykyään kielletty.
 – Ekan kerran olimme maan alla 16–17-vuotiaina. Lähdimme matkaan yöllä työkalut mukana ja tunkeuduimme hylättyyn pommisuojaan. Saaliksi saimme saviset kaasunaamarit, Artjom kertoo höystäen puhettaan kirosanoilla.
 Hän jäi kerrasta koukkuun.
 Huoltoluukun alta avautuu pääsy sadevesiviemäreiden ja maanalaisten jokien verkostoon. Nikolai Gontar
 Sittemmin Artjom on seikkaillut niin metrotunneleissa kuin maanalaisissa joissa. Hän on tunkeutunut maan alla kulkevia reittejä pitkin myös toiminnassa oleviin tehtaisiin ja varastohalleihin.
 Vaarallisimmista kohteistaan Artjom ei omaan turvallisuutensa vedoten halua kertoa yksityiskohtaisesti. Hän sanoo pelänneensä kiinnijäämistä eniten murtautuessaan kaveriporukkansa kanssa moskovalaisen tiedeinstituutin tiloihin.
 Rohkeutta kerätäkseen diggeriporukka joi ensin alkoholia. Sitten he tunkeutuivat keskellä yötä maanalaisia tunneleita pitkin rakennukseen, jossa oli tutkimuslaitteilla varustettuja laboratorioita.
 Artjom painottaa, ettei tarkoituksena ollut rikkoa tai ryöstää mitään, vaikka joukko jättikin taakseen pari murrettua lukkoa.
 Kohteisiin murtautumiseen ajaa uhkarohkeus. Muistoksi riittävät yleensä paikalta otetut valokuvat.
 – Kaikkein tärkein saalis ovat seikkailussa koetut tunteet ja niiden jättämät muistot, Artjom sanoo.
 Artjom on maalannut haalarinsa selkään kirjainyhdistelmän FSKN, joka tarkoittaa toimintansa jo lopettanutta huumekauppaa vastaan taistellutta valtion virastoa. Nikolai Gontar
 Artjom ja hänen tyttöystävänsä Nataša seikkailivat Moskovan maanalaisissa huoltotunneleissa. Nikolai Gontar
 Moskovan alle rakennetuista huippusalaisista kohteista  riittää toinen toistaan hurjempia kaupunkitarinoita.
 Toistetuin niistä kertoo Neuvostoliiton valtionjohdon tarpeisiin rakennetusta salaisesta metroverkostosta. Kansan parissa se kulkee nimellä Metro-2, mutta diggerit käyttävät siitä virallisena nimenä pidettävää lyhennettä D-6.
 Ensimmäisen kerran huippusalaisesta metrosta kuultiin julkisesti, kun Yhdysvaltain puolustusministeriö mainitsi siitä raportissaan vuonna 1991.
 Yhdysvaltain mukaan neuvostojohto rakensi syvälle maan alle Moskovaan ja sen rajojen ulkopuolelle sota-aikana käytettäviä komentokeskuksia sekä muita suojia, joihin mahtuisi arviolta kymmenentuhatta ihmistä.
 Näitä maanalaisia bunkkereita ja muita avainkohteita yhdistää raportin mukaan erikoiskäyttöön suunniteltu metrolinjasto. Sillä voitaisiin nopeasti ja turvallisesti evakuoida maan johto.
 Artjom kertoo nauttivansa muiden diggerien antamasta huomiosta, jota saa tunkeutumalla vaarallisiin paikkoihin.  Nikola Gontar
 Sammakko oli kuollut huoltotunnelin lattialle.  Nikolai Gontar
 Huoltotunneleissa toimitetaan sähköä, vettä ja lämpöä miljoonille moskovalaisille. Osa vanhoista järjestelmistä ei ole enää käyttökunnossa. Nikolai Gontar
 Venäläisten tietoisuuteen salainen metroverkosto tuli laajemmin vuonna 1992 elokuvaohjaaja ja kirjailija  Vladimir Gonikin   Manala -romaanin kautta. Kirjailijan mukaan fiktiivisen teoksen maanalaiset tapahtumapaikat ovat todellisia ja hän on itse tutkinut niitä.
 Myöhemmin Metro-2 on tullut osaksi populaarikulttuuria muun muassa venäläisen tieteiskirjailija  Dmitri Gluhovskin   Metro 2033  -teoksen ja siihen pohjautuvien videopelien myötä.
 Venäläiset viranomaiset eivät ole yksiselitteisesti kieltäneet tai myöntäneet salaisen metroverkoston olemassaoloa.
 Diggerit ovat varmoja, että Metro-2 ja monet siihen liittyvät salaiset kohteet ovat olemassa.
 Esimerkiksi digger-liikkeen pioneerina tunnettu  Vadim Mihailov , 52, kertoo törmänneensä jälleen kerran Metro-2:een vain viikkoa ennen haastatteluhetkeä.
 – Se on todella mystifioitu kohde, mutta suurin osa verkostosta on nykyään pois käytöstä. Joitain osia suunnitellaan museoitavaksi, mutta valitettavasti globaalin vastakkainasettelun nyt voimistuessa avoimuuden verho on taas sulkeutumassa, Mihailov sanoo.
 Yhdysvaltain puolustusministeriön raportissa vuodelta 1991 Moskovan alla kulkevan salaisen metroverkoston sijainti esitetään näin.  Leena Luotio / Yle
 Jo vuosikymmenten ajan  Moskovan uumenia tutkinut Vadim Mihailov kutsuu itseään digger-nimityksen isäksi. Hän kertoo lainanneensa englanninkielestä kaivamista tarkoittavan sanan maanalaisten seikkailijoiden nimeksi.
 Diggerien keskuudessa Mihailov tunnetaan yksinkertaisesti Vadmihina. Hän johtaa Digger-Spas-nimistä ryhmää.
 Kaupungilla täysissä suojavarusteissa käyskentelevä veteraanidiggeri Mihailov on alakulttuurin tunnetuin edustaja. Hän jakaa diggerien keskuudessa mielipiteitä julkisuudessa tekemiensä tempausten takia.
 Jo 1990-luvulla Mihalov vei maan alle silloisia venäläisiä kärkipoliitikkoja. Mihailovin seurassa maanalaista Moskovaa kävivät ihmettelemässä niin kaupungin pormestari  Juri Lužkov  kuin pääministerinä toiminut  Jegor Gaidar  toimittajajoukon saattelemana.
 Maanalaisesta seikkailusta kehittyi Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen kokonainen alakulttuuri, jota käsiteltiin ahkerasti myös venäläisessä mediassa.
 Veteraanidiggeri Vadim Mihailov on tutkinut maanalaista Moskovaa jo vuosikymmenten ajan.  Grigori Vorobjov
 Mihailov itse tempautui maanalaiseen maailmaan metronkuljettana työskennelleen isänsä jalanjäljissä. Hän tunkeutui ensimmäisen kerran tutkimaan hylättyjä metrotunneleita 1980-luvun lopussa.
 – Tajusin, että Moskovan alla on valtava, maanalainen kaupunki. Juuri sellainen, josta olin kuullut isältäni. Avasimme yhdessä muiden kanssa unohdettuja ja hylättyjä reittejä. Minusta tuntui, että meidän tulee tutkia tällä tavoin koko planeetta, Mihailov muistelee.
 Mihailov vertaa itseään luolatutkijoihin ja tutkimusmatkailijoihin. Hän paheksuu niitä nykydiggereitä, jotka tunkeutuvat kaikkien kaluamiin kohteisiin vain hakemaan adrenaliiniannosta, juopottelemaan kaveriporukalla tai sotkemaan paikkoja.
 Osansa saavat myös oppaat, jotka vievät turistiryhmiä rahaa vastaan tutustumaan maanalaisiin kohteisiin. Internetistä voi löytää useita venäläisiä verkkosivustoja, joilla mainostetaan retkiä esimerkiksi Moskovan alla virtaaville joille.
 Mihailovin mielestä ummikkojen vieminen maan alle on vastuutonta ja vaarallista.
 Hämähäkki oli kutonut seittiään moskovalaiseen huoltotunneliin.  Nikolai Gontar
 Mihailov haaveilee viranomaisten kanssa yhteistyössä perustettavasta valtavasta nuorten diggeriliikeestä, joka voisi samalla toimia ennaltaehkäisevänä nuorisotyönä. Hän haluaa tehdä maanalaisesta seikkailusta laillista ja turvallista.
 – Jos saisimme valtion tuen toimillemme, olisimme valmiit ottamaan ainakin 1,5 miljoonaa asiasta kiinnostunutta nuorta riveihimme. Näin heidät saadaan pois pahanteosta, Mihailov maalailee.
 Nuoremman polven diggeri Artjom  ei enää tunkeudu erityiskohteisiin, kuten metrotunneleihin. Taustalla kummittelee pelko ankarasta tuomiosta, sillä hänellä on alla jo kaksi sakkotuomiota.
 – Sakko on sakko, mutta paljon vaikeampaa on se, kun viedään tapaamaan kyttiä tärkeämpiä setiä. Yleensä he hakkaavat ja sitten yrittävät rekrytoida. Tai jos eivät hakkaa, niin ainakin pelottelevat, Artjom sanoo viitaten valtiollisten turvallisuuselinten edustajiin.
 Maanalaisia kohteita vartioivat poliisi ja yksityiset vartiointiyritykset sekä valtionjohtajien turvallisuudesta vastaava liittovaltion suojelupalvelu FSO ja turvallisuuspalvelu FSB.
 Venäjällä tuli vuoden 2015 lopussa voimaan laki, jonka nojalla tunkeutumisesta maanalaiseen kohteeseen voidaan tuomita puolen miljoonan ruplan eli noin 7 000 euron suuruisiin sakkoihin tai kahden vuoden vankeusrangaistukseen. Jos teko toistuu tai se on muuten törkeä, maksimivankeus pitenee neljään vuoteen.
 Aiemmin diggerit selvisivät korkeintaan 500 ruplan eli noin seitsemän euron suuruisilla sakoilla.
 Tuuletin viilentää huoltotunnelia, jonka ilma on lämmintä ja tunkkaista siellä kulkevien kuumavesiputkien vuoksi. Nikola Gontar
 Artjomin ja Natašan hahmot heijastuivat moskovalaisessa huoltotunnelissa olevasta vesilätäköstä. Nikolai Gontar
 Vieläkin enemmän diggereitä huolestuttaa Venäjän rikoslain pykälä 283.1, joka koskee valtionsalaisuuksien paljastamista. Vuoden 2016 lopussa moskovalainen  sotilasoikeus tuomitsi pykälän perusteella  diggeri  Gennadi Nefedovin  viideksi vuodeksi vankeudessa suoritettavaan pakkotyöhön.
 Nefedov tunkeutui yhdessä muiden nuorien diggereiden kanssa juhlapyhien ajaksi juopottelemaan kuiluun, jonka uskotaan olevan osa salaista Metro-2 -verkostoa. Hän julkaisi myöhemmin kohteesta valokuvia sosiaalisessa mediassa.
 Kahdeksan vuotta maan alla  seikkaillut Artjom ei pidä diggereitä kovin yhteisöllisenä porukkana.
 – Täällä ei ole minkäänlaista veljeyttä. On vain irstailua ja leuhkijoita, diggerien laulussa lauletaan Artjomin mukaan.
 Mutta sitten hän alkaa kuitenkin puhua erilaisista illanvietoista, joita alan harrastajat keskenään järjestävät.
 Yhteydenpidossa auttaa  verkkoyhteisö Urban3p , jossa diggerit jakavat valokuvia ja tietoja löytämistään kohteista. Arkaluontoisempaan materiaaliin ja käytännön ohjeisiin pääsevät käsiksi vain rekisteröidyt jäsenet.
 Sivulla varoitetaan esimerkiksi Lounais-Moskovassa virtaavan viemäritunnelin erittäin voimakkaasta virtauksesta ja kehotetaan käyttämään suojanaamaria jätteiden hajoamisesta syntyvien kaasujen ja vahingollisten pieneliöiden takia.
 Nataša on ollut diggeri parin vuoden ajan, kun taas Artjom on seikkaillut maan alla jo kahdeksan vuotta. Nikolai Gontar
 Mitä vaarallisempi ja vaikeapääsyisempi paikka on, sitä enemmän sinne tunkeutuminen kerää kiitosta toisilta diggereiltä. Joihinkin kohteisiin päästäkseen diggerit esimerkiksi pumppaavat yön pimeydessä pohjaveden täyttämän kuilun kuivaksi, jotta eteneminen syvemmälle onnistuisi.
 Joskus uhkarohkeat yritykset johtavat loukkaantumisiin tai jopa kuolemaan.
 Venäjän media kertoi vuonna 2011 tapauksesta, jossa Moskovan metron työntekijät  löysivät maanalaisesta huoneesta  osin muumioituneen miehen. Tämän diggeriksi oletetun nuoren miehen uskotaan tunkeutuneen metroon tuuletuskanavaa pitkin, jääneen jumiin lukittuun tilaan ja kuolleen janoon.
 Artjom ei halua turvallisuutensa vuoksi kertoa kaikkein vaarallisimmista kohteista, joihin hän on tunkeutunut.  Nikolai Gontar
 Artjom kertoo nauttivansa  suunnattomasti muiden diggereiden antamasta huomiosta.
 Tyttöystävä  Nataša , 21, taas painottaa jännitystä ja siitä syntyvää mielihyvän tunnetta, joka kutittaa ennen maan alle painumista.
 –Yleensä euforia tulee jälkikäteen, kun kaikki on onnistunut. Joskus taas, kun kohde on erityisen siisti, kiksejä saa jo lähdön hetkellä, Nataša kuvailee. Hänkään ei halua esiintyä jutussa oikealla nimellään, koska pelkää mahdollisia hankaluuksia virkavallan kanssa.
 Lopuksi Artjom haluaa vielä lähettää terveiset itse Venäjän presidentille  Vladimir Putinille .
 – Kiitos törkeän hyvistä maanalaisista seikkailuista vuonna 2019! Enemmän kameroita, enemmän sakkoja! Ja olkaa niin hyvä, että palautatte alkoholillisen energiajuoman kauppoihin! Artjom virnistää ja röyhistää rintaansa, jossa Putin poseeraa mustissa laseissaan.
 Nataša ja Artjom saavat kiksejä tunkeutuessaan maanalaisiin kohteisiin. Nikolai Gontar
 Lue myös:
 Vice:  Meet the Urban Explorers Who Party in Moscow's Underground Tunnels
 Guardian:  The Digger v the Climber: Moscow's urban explorers – in pictures
 Voima:  Pommisuojien pomo

Moskovan alla on salainen kaupunki, jonne Artjom, 24, sukeltaa ja lähettää terveiset Putinille: "Kiitos törkeän hyvistä seikkailuista"


Summary: Uusijoiden määrässä näkyvät korkeakoulujen opiskelijavalintauudistus ja mahdollisuus uusia kokeita rajattomasti.

Ylioppilaskokeita uusitaan aiempaa enemmän, selviää Ylioppilastutkintolautakunnan (YTL) tilastoista.
 Syksyn ylioppilaskirjoituksiin tuli noin 14 700 uusimisilmoittautumista. Määrä on kasvanut aiemmasta. Syksyinä 2016–2018 uusintakokeita tehtiin noin 9 100–10 500 kirjoituskertaa kohden. Keväisin ilmoittautumisia on tyypillisesti hieman syksyä enemmän.
 Jyrki Lyytikkä / Yle
 Yksi tilastoissa näkyvistä uusijoista on turkulainen  Oona Pietilä , joka pääsi ylioppilaaksi syksyllä 2016. Sen jälkeen hän on palannut koesaliin kolme kertaa – ja suunnittelee palaavansa vielä uudelleen.
 Pietilä haaveilee logopedian yliopisto-opinnoista. Ylioppilaaksi päästyään hän ajatteli, että ylioppilastodistuksen arvosanojen korottaminen toisi lisäpisteitä, jotka voisivat auttaa häntä pääsemään opiskelemaan niin sanotussa yhteispistekiintiössä. Siinä sisäänpääsyyn vaikuttavat sekä ylioppilastodistuksen arvosanat että valintakokeen pistemäärä.
 Keväällä 2018 Pietilä korotti englannin arvosanansa yhdellä arvosanalla ja biologian kahdella. Molemmista hän sai toiseksi parhaan arvosanan eli eximian. Ovet logopedian opintoihin pysyivät edelleen suljettuina.
 Pietilä opiskeli vielä iltalukiossa maantieteen oppimäärän ja kävi tekemässä maantieteen ylioppilaskokeen viime keväänä. Kokeesta tuli eximia, mutta korkeakouluhaussa arvosanan tuomat lisäpisteet eivät riittäneet koulupaikkaan.
 Oona Pietilä pääsi ylioppilaaksi vuonna 2016. Oona Pietilän kotialbumi
 Miksi kokeita uusitaan yhä enemmän?
 Uusimisinnon kasvamista selittää ainakin kaksi syytä.
 Korkeakoulujen  opiskelijavalintauudistus  kasvattaa ylioppilastodistuksen painoarvoa korkeakouluihin haettaessa. Keväällä 2020 korkeakoulut valitsevat vähintään puolet uusista opiskelijoistaan ylioppilastutkinnon tai ammatillisen koulutuksen arvosanojen perusteella.
 Tänä syksynä aloittavista uusista korkeakouluopiskelijoista noin viidesosa valittiin ylioppilastodistusten arvosanojen perusteella.
 Muutos on radikaali aiempaan valintakoekeskeiseen hakujärjestelmään verrattuna.
 Uusimiskasvua vauhdittaa myös tänä syksynä voimaan tullut lakimuutos, jonka takia kokelaat voivat uusia hyväksyttyjä ylioppilaskokeitaan rajoituksetta tutkinnon suorittamisen jälkeen.
 Ylioppilaskokeiden arvosanat kiinnostavat monia aiempaa enemmän. Tämä näkyy esimerkiksi siinä, että kokelaat pyytävät kokeisiinsa tarkistusarvostelua aiempaa hanakammin.
 Yle  kertoi kesäkuussa, että  Ylioppilastutkintolautakunnan saamien tarkistusarvostelupyyntöjen määrä on nelinkertaistunut neljässä vuodessa.
 – Korotettu yo-arvosana on hyödynnettävissä korkeakouluhaussa lähes kaikissa hakukohteissa. On luonnollista, että se kiinnostaa tulevaisuuden suunnittelussa, sanoo Ylioppilastutkintolautakunnan pääsihteeri  Tiina Tähkä .
 Ylioppilastutkintolautakunnan pääsihteeri Tiina Tähkä. Elise Tykkyläinen / Yle
 Eniten korotetaan matikkaa ja englantia
 Ylioppilastutkinnon arvosanojen painoarvo korkeakoulujen todistusvalinnassa vaihtelee oppiaineen ja haettavan alan mukaan.
 Hakukohteesta riippumatta pitkästä matematiikasta saa todistusvalinnassa eniten pisteitä. Pitkän matematiikan  ylivallasta on keskusteltu mediassa  viime kuukausina runsaasti.
 YTL:n Tiina Tähkän mukaan matematiikka on englannin ohella yksi yleisimmistä korotettavista. Huolta pitkän matematiikan ylivallasta hän kuitenkin toppuuttelee.
 – Ihan varmasti paljon opiskelupaikkoja riittää myös lyhyen matematiikan suorittajille. Mikä tahansa arvosana approbaturista ylöspäin tarkoittaa kuitenkin lisäpisteitä opiskelijavalintaan, Tähkä sanoo.
 Oona Pietilän ylioppilasarvosanat Psykologia E Äidinkieli M Pitkä matematiikka C Pitkä englanti M – korotus keväällä 2018, uusi arvosana E Biologia C – korotus keväällä 2018, uusi arvosana E Maantiede E – täysin uusi koe, suoritettu keväällä 2019 Ylioppilastutkinnon arvosana-asteikko parhaasta arvosanasta huonoimpaan on L-E-M-C-A-B-I. Viimeinen arvosana eli improbatur tarkoittaa hylättyä koetta.
 Matematiikan vuoksi myös Oona Pietilä suunnittelee palaavansa vielä koesaliin. Opiskelijavalintojen uudistus tuo muutoksia unelma-alan logopedian valintaperusteisiin: ensi keväästä alkaen 70 prosenttia uusista logopedian opiskelijoista valitaan puhtaasti ylioppilastodistuksen arvosanojen perusteella.
 – Kun miettii sisäänpääsytodennäköisyyksiä, tuntuu turvallisemmalta satsata siihen, että olisi 70 prosentin joukossa kuin siihen, että tappelee koulupaikoista 30 prosentissa, Pietilä sanoo.
 Lukiossa opo suositteli Pietilää kirjoittamaan biologian ja psykologian, koska oppiaineet olisivat sisällöltään lähellä puheterapeutin ammattiin tähtäävän Pietilän unelma-alaa.
 Ensi kevään todistusvalinnassa psykologian ja biologian eximiaa enemmän pisteitä Pietilä saisi uskonnon, historian tai fysiikan eximiasta. Se tuntuu Pietilästä kummalliselta.
 – Ensi kevään arvosanataulukot vaikuttavat siihen, että olen menossa korottamaan pitkää matikkaa ja äidinkieltä. En usko, että saisin muita neljää eximiaa korotettua kovin helposti.
 Epävarmuus kilpailtujen alojen arvosanavaatimuksista kalvaa
 Oona Pietilän mukaan omien ylioppilastutkinnon arvosanojen riittävyyttä ensi kevään todistusvalinnassa on vaikea arvioida etukäteen.
 Logopedia on niin sanottu hakupaineala: kolme viidestä Suomen logopedian koulutusohjelmasta oli tänä keväänä yliopistojen 20 kilpailluimman alan joukossa.
 Lasse Isokangas / Yle
 – Koska en voi tarkkaan tietää, mikä muiden hakijoiden taso on, pitää valmistautua kumpaankin vaihtoehtoon: ei pelkästään siihen, että aikoo päästä todistuksella sisään, vaan myös mahdolliseen pääsykokeeseen.
 Paremman puutteessa Pietilä on verrannut hakukohteensa Turun yliopiston logopedian todistusvalinnan pisterajoja Helsingin yliopiston oikeustieteelliseen, sillä molempiin hyväksytään noin kuusi prosenttia ensisijaisista hakijoista.
 Helsingin yliopiston oikeustieteellisen opiskelijoista viidesosa valittiin tänä vuonna ylioppilastodistuksen arvosanojen perusteella. Sisäänpääsyyn vaadittiin neljä laudaturia ja yksi eximia.
 Lohdullista on, että logopediaa opiskelemaan valitaan todistusvalinnassa enemmän kuin viidesosa hakijoista.
 – Uskon, että ensi keväänä paikka tuskin irtoaa eximian papereilla, Pietilä sanoo.
 Moni korottaja kompastuu puutteelliseen valmistautumiseen
 Ylioppilastutkintolautakunnan tilastojen mukaan syksyisin hyväksyttyä ylioppilaskoettaan uusivista noin kolmasosa onnistuu korottamaan arvosanaansa. Keväisin korottamisyrityksistä onnistuu noin puolet.
 Jyrki Lyytikkä / Yle
 Tähkän mukaan suurin osa uusijoista uusii kokeensa vielä lukiossa ollessaan. Koska kevään ylioppilaskirjoitusten aikaan varsinaiset lukion kurssit ovat jo ohi, tarjoaa kevät monelle syksyä paremmin aikaa kirjoituksiin paneutumiseen.
 – Kypsyys, ajattelun taidot ja tutkintoaineen osaaminen eivät kehity ainoastaan sillä, että saapuu kokeeseen. Korottaminen vaatii tavoitteellista työskentelyä. Ja kun systemaattista työtä tekee, mahdollisuudet korottamiseen kasvavat.
 Samaa mieltä on onnistuneesti arvosanojaan korottanut Oona Pietilä.
 – Tärkeintä on pitää mielessä, miksi sen tekee ja valmistautua kunnolla. Puhun jopa kuukausien valmistautumisesta, koska muutamissa viikoissa otetaan hyvin harvoin haltuun useita kursseja jotakin tiettyä asiasisältöä.
 Nykyään kaikki ylioppilaskokeet tehdään tietokoneella. Lukioaikaiset ylioppilaskokeensa paperilla tehnyt Pietilä arvelee, että sähköiset kokeet voivat kasvattaa monen hänen ikäisensä kynnystä palata koesaliin. Samaa pohti hänkin mennessään korottamaan ensimmäistä koettaan sähköisesti vuonna 2018.
 Sekä Pietilä että Tähkä kannustavat uusijoita valmistautumaan tietokoneen käyttöön etukäteen. Sähköiset kokeet tehdään  Abitti-järjestelmällä , jota kuka tahansa voi testata kotioloissa.
 Lue myös:
 Lukio kaukana takana, haave opiskelupaikasta edessä – valintauudistuksen väliinputoajia vanhojen arvosanojen korottaminen ei houkuta   Katso, mistä yliopistojen opiskelupaikoista kilpailtiin kovimmin – Maria Korpela pääsi ensiyrityksellä lääkikseen, vaikka todistuksessa ei ole laudatureja   Katso, mihin koulutuksiin ammattikorkeakouluissa on vaikeinta päästä – Sanna Rauta sai unelmiensa opiskelupaikan ja kertoo nyt, millainen asenne häntä auttoi   Työntekijäpula johtuu monista syistä – Listan ykkösammatissa erikoinen ongelma: tulijoita ja ottajia olisi, mutta puheterapeuttien koulutus jumittaa

Oona Pietilä suunnittelee paluuta koesaliin, vaikka todistuksessa on jo neljä eximiaa – Miksi ylioppilaskokeita uusitaan yhä enemmän?


MOT:n selvityksestä ilmenee , kuinka paperittomia eli ilman oleskelulupaa Suomessa eläviä käytetään törkeästi hyväksi useilla eri aloilla. Yhtenä uutena alana paperittomien hyödyntämisessä ovat parturi-kampaamot.
 Poliisilla on tällä hetkellä tutkinnassa useita tapauksia, jotka liittyvät halpoihin parturi-kampaamoihin. Niiden hinnat ovat selvästi edullisempia kuin muissa liikkeissä. Helsingin poliisin mukaan tutkinnat liittyvät ulkomaalaisten ja turvapaikanhakijoiden hyväksikäyttöön.
 Länsi-Uudenmaan poliisi on tutkinut ainakin yhtä parturi-kampaamossa tapahtuvaa hyväksikäyttöä ihmiskauppana.
 Hyväksikäyttöä esiintyy myös muun muassa rakennustyömailla, ravintoloissa ja metsätöissä.
 MOT on haastatellut neljää paperitonta irakilaista, jotka kertovat jutussa kokemastaan työperäisestä hyväksikäytöstä Suomessa.
 Esimerkiksi palkka on saattanut olla vain sata euroa kuussa, vaikka töitä on ollut aamusta iltaan.
 Parturiliikkeiden ongelmat eivät ole poikkeuksellisia, vaan osa laajempaa ilmiötä, jossa turvapaikanhakijoita ja muita ulkomailta tulleita käytetään suomalaisilla työmarkkinoilla hyväksi.
 Lue lisää:
 Asha leikkasi suomalaisten hiuksia aamusta iltaan ja sai käteen satasen kuussa – poliisilla tutkinnassa useita parturi-kampaamoihin liittyviä hyväksikäyttötapauksia

MOT: Poliisilla tutkinnassa useita parturi-kampaamoihin liittyviä paperittomien hyväksikäyttötapauksia – pitkiä päiviä pienellä palkalla


Summary: Ihmiset saavat halutessaan mennä täysin vapaasti ja iloiten naimisiin – sitä ei vaan pitäisi enää tänä päivänä olettaa keneltäkään, kirjoittaa Ina Mikkola.

Henkilökohtaiset juhlat ja elämäntapahtumat

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Olin vessajonossa, jossa joku katsoi vaaleaa ja pitsistä vaatetustani kysyen olinko juuri mennyt naimisiin. Vastasin, että “en” ja tuskin koskaan menisinkään. Nyt hän katsoi minua säälien:
 – Älä sano noin. Kyllä varmasti löydät joskus sen oikean.
 Siinä vaiheessa tajusin, miltä tokaisuni oli kuulostanut. Selvensin, mitä oikeasti tarkoitin:
 – Älä ymmärrä väärin. Olen kyllä löytänyt “sen oikean”. En vain halua mennä naimisiin.
 Sain halveksuvan mulkaisun takaisin.
 Minulle avioliitto edustaa epäromanttista instituutiota, joka merkkaa lähinnä siinä vaiheessa, kun erotaan, toinen kuolee ja kun puhutaan rahasta.
 Olen kuullut naimisiinmenotenttausta  kyllästymiseen asti. Vaikka yhä useampi elää avoliitossa avioliiton sijaan, tuntuu, että merkittävällä osalla ihmisistä on edelleen pakkomielle avioliittoon instituutiona. Ikään kuin parisuhde olisi validi vasta sitten kun on naimisissa.
 Minulle avioliitto edustaa epäromanttista instituutiota, joka merkkaa lähinnä siinä vaiheessa, kun erotaan, toinen kuolee ja kun puhutaan rahasta. Häät puolestaan herättävät hyvin ristiriitaisia tunteita liikutuksesta kiusaantumiseen.
 Häät voi toki järjestää hyvin monella tapaa, mutta yksi elementti joka koko touhussa on luotaantyöntävää, on se, että heterohäissä juhla tuntuu monesti olevan enemmän “morsiamen juhla” kuin pariskunnan juhla.
 Miten juhlan, jossa pitäisi olla kyse kahdesta osapuolesta, onkin lopulta kyse siitä, ettei kukaan raivostuta morsianta?
 On olemassa tv-ohjelmia häähulluista morsiamista, jotka sekoavat hääsuunnittelusta ja sulhaset katsovat kauhusta kankeina sivusta. Toki kyse on ääriesimerkeistä, mutta monesti oletus on, että morsiamen kuuluukin hoitaa suurin osa järkkäilystä – onhan kyseessä hänen elämänsä prinsessahetki. Tätä alleviivaavat puolestaan “Häät sulhasen tapaan” -tyyliset ohjelmat, joissa jännitetään “kuinka vituralleen menee, jos äijä hoitaakin hommat”. Miten juhlan, jossa pitäisi olla kyse kahdesta osapuolesta, onkin lopulta kyse siitä, ettei kukaan raivostuta morsianta? Häähumun suhteen tasa-arvo on saavutettu, kun Bridezilla-ohjelmien lisäksi on olemassa myös Groomzilla-ohjelmia – tai mikä parasta, ei kumpiakaan.
 Häiden järkkäilystä saattaa helposti tulla myös itseään isompi kokonaisuus, jossa tärkein asia, eli pariskunnan välinen rakkaus jää toissijaiseksi mahdollisimman hienon juhlapaikan ja Instagram-ystävällisen somistuksen rinnalla. Tai sitten häistä tulee kiusallinen tilaisuus, jonne kutsutaan velvollisuudentunteesta sukulaisia, joita ei muuten koskaan nähdä, ja joiden kanssa keskustelu on jäätävämpää kuin Suomen talvi.
 Nykyajan kirkkohäissä on myös vaivaannuttavaa  kuunnella jumalapuheita, etenkin jos pariskunta ei ole kovin uskovainen, vaan on lähinnä halunnut säihkyvän tilan häille tai koska maistraattihäät saattaisivat olla liian erikoiset suvulle. Juhlapuheissa taas saatetaan heittää väsynyttä läppää siitä, kuinka mies on joutunut avioliiton vankilaan: “Vaimo on aina oikeassa tai muuten tulee tupenrapinat!”
 Yksi keskeinen perinne , joka avioliitossa instituutiona häiritsee minua, on sukunimikäytäntö. Vaikka lain mukaan puolisot voivat pitää omat sukunimensä tai ottaa yhteisen uuden nimen, niin silti edelleen  reilusti yli puolet naisista ottaa miehensä sukunimen, kun vastaavasti miehistä naisen nimen ottaa vain alle pari prosenttia .
 Jokainen saa onneksi valita kuten haluaa, mutta tällä vuosikymmenellä en voi ymmärtää, jos  naisen sukunimen ottamista pidetään “epämiehekkäänä tai outona” valintana miehelle . Tällainen kuulostaa lähinnä muka pakolliselta perinteen noudattamiselta tai hyvin konservatiiviselta “mies ensin” asenteelta. Miksi omaa nimeään pitäisi avioliiton myötä edes muuttaa? Se on lähinnä epäkäytännöllistä - etenkin kun nimi on niin vakiintunut osa identiteettiä.
 Mutta oli aviopari päätynyt sitten mihin sukunimiin tahansa, moni mies ja myös nainen on ehdoton sen suhteen, että lasten sukunimi on nimenomaan miehen. Eikö järkevintä olisi antaa lapselle se  “hienompi tai harvinaisempi” sukunimi  – oli se sitten kumman vanhemman tahansa ja jättää reviiritietoinen ylpeys historiaan?
 Niin kauan kuin avioliittoon instituutiona liittyy tällainen miehinen “vaimon ja lasten merkkaaminen”, se tuntuu minulle vieraalta. Tasa-arvon “mallimaassa” luulisi pikkuhiljaa olevan itsestäänselvää, ettei näissä asioissa tarvitsisi noudattaa sokeasti muinaista kaavaa, vaan jokainen yksilö ja pariskunta voisi aidosti tehdä omanlaisiaan ratkaisuja.
 Ymmärrettävästi monelle perinteiden noudattaminen on tärkeää, mutta samaan aikaan on hyvä muistaa, että vaikka jotkut niistä voivat pysyä jonkun ajanjakson samanlaisina, kaikki perinteet ja instituutiot ovat muuttuneet ja tulevat muuttumaan aikojen saatossa. Toisin sanoen, edes perinteet eivät ole pysyviä.
 Itselleni ehdottomasti tärkein arvo elämässä on rakkaus.
 Kyse ei ole  siitä, etteivätkö ihmiset jotka haluavat mennä naimisiin, voisi fiilistellä sitä kybällä, vaan siitä, ettei avioliittoa pitäisi enää tänä päivänä olettaa keneltäkään.
 Väestöliiton mukaan Suomessa noin puolet avioliitoista päättyy eroon. 2000-luvulla eronneisuusluku on ollut Euroopan Unionin korkeimpien joukossa . Avioliitto ei automaattisesti ole sen suurempi sitoumus kuin avoliitto. Toisten suhdetta ei siis pitäisi määritellä vähemmän arvokkaaksi, aidoksi tai vakavaksi sen perusteella jos pari ei ole naimisissa.
 Itselleni ehdottomasti tärkein arvo elämässä on rakkaus. Silti maailmassa ei ole sellaista kihlasormusta, jota haluaisin joka päivä pitää sormessani, mutta maailmassa on kyllä yksi ihminen, jonka haluan pitää vierelläni koko loppuelämäni. Sinetiksi riittää rakkaus, jota ei määrittele valtio, kirkko, sukulaiset tai tuntematon ihminen baarissa, vaan me kaksi.
 Ina Mikkola
 Tv:stä tuttu toimittaja Ina Mikkola rakastaa politiikkaa yhtä paljon kuin vintage-vaatekokoelmaansa, eli paljon. Hän on myös intohimoinen elokuvien ja televisiosarjojen suurkuluttaja.
 Aiheesta voi keskustella 11.8. klo 16.00 asti.
 Lue myös:
 Yagmur Özberkan: En aio luopua omasta sukunimestäni, vaikka menen naimisiin
 Janne Saarikiven kolumni: Romanttinen rakkaus on aikamme yleisin uskonto, mutta onko se totta?
 Riku Siivosen kolumni: Tällä helpolla keinolla voitat traumat ja opit rakastamaan oikein

Ina Mikkolan kolumni: Olen ollut rakastunut jo vuosia, mutten koskaan tahdo naimisiin


Summary: Selkälokkien poikastuotanto on pienentynyt vuosi vuodelta. Lokkitutkija on huolissaan lajin tulevaisuudesta.

Lokki koetaan monesti haittaeläimeksi. Se kirkuu, ryöstää nakkisämpylän jopa kädestä ja sotkee ulosteellaan paikkoja. Kaikki lokit eivät kuitenkaan ole samanlaisia, Suomessa pesii kuusi lokkilajia, joista selkälokki on luokiteltiin tänä vuonna erittäin uhanalaiseksi.
 Selkälokki on jopa harvinaisempi kuin liito-orava, selkälokkeja arvioidaan olevan tällä hetkellä noin 7000 pesivää paria. Jos nuoret yksilöt lasketaan mukaan, populaation koko voisi olla noin 20 000 yksilöä, arvioi lokkitutkija  Risto Juvaste.  Liito-oravien määrästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta  kanta-arviot vaihtelevat 35 000 aina 143 000 naaraaseen .
 Ympäristömyrkyt, pienpedot, merikotka, ihmisen toiminta
 Syy selkälokin populaatioiden romahtamiseen on poikastuotannon epäonnistumisessa. Siihen taas on hyvin monta syytä, sanoo lokkitutkija Risto Juvaste.
 – Yhtenä syynä ovat ympäristömyrkyt.  Martti Harju  tutki selkälokkeja Suomenlahdella. Ympäristömyrkkyjen johdosta emot eivät osanneet kunnolla ruokkia poikasiaan, yksi kolmasosa poikasista kuoli jo siihen. Kolmasosa poikasista kuoli maksatauteihin kolmeviikkoisena. Viimeiset pirteät poikaset nappasi sitten harmaalokki, sanoo Juvaste.
 Selkälokkien kato myös Järvi-Suomessa on Juvasteen mukaan tosiasia. Ympäristömyrkkyjen osuutta on vaikea todeta, mutta  todennäköisesti myrkyillä on vaikutuksensa  poikasten kuolleisuuteen.
 Pienpedot ovat todellinen uhka lokeille, esimerkiksi yksikin supikoira tai minkki saattaa tuhota kymmenien lintujen yhdyskunnan joltain luodolta.
 Myös merikotkien yleistyminen verottaa lokkikantoja, riistakameroista saadun kuvan perusteella merikotka tuhosi selkälokkipesintöjä ainakin Pohjois-Karjalassa Viinijärvellä. Siellä kahden kotkan kertakäynti putsasi yli 40 munaa eli lähes kaikki kolonian pesät.
 Myös ihmisen käyttäytymisellä on suuri merkitys pesinnän onnistumiselle. Kun ihminen menee liian lähelle lokkien pesiä, lokit nousevat lentoon ja silloin pesille iskevät munarosvot, kuten varikset. Ilkivaltaakin esiintyy, lokkien pesiä tuhotaan ihan tahallisesti.
 Selkälokkeja kuolee myös luoteihin, sillä lokkiparvesta on vaikea tunnistaa uhanalaista selkälokkia. Harmaa- ja merilokkia ammutaan muun muassa treeniriistaksi tietyille koiraroduille. Samalla kuolee myös selkälokkeja.
 Selkälokin tunnistaa frakkipuvusta
 Uhanalaisen selkälokin tunnistaa parhaiten sen "frakkipuvusta", linnun selkä ja siivet ovat mustempia kuin muilla lajeilla. Selkälokki elää jopa 30 vuotiaaksi, ensimmäisen pesänsä se tekee nelivuotiaana.
 Yleisimmät lokkilajit, kala- ja harmaalokki ovat enemmän harmaan sävyisiä. Merilokki on saaristoluotojen kunkku, naurulokki on ruskeapäinen kosteikkojen ja luotojen yhdyskuntalintu. Naurulokkia muistuttava pikkulokki on hyönteisten pyytäjä.
 Risto Juvaste on omistautunut lokkien tutkimiselle Tapio Laakkonen / Yle
 Kontiolahtelainen Risto Juvaste on tutkinut lokkeja vuosikymmenet. Viime vuodet hän on kiertänyt luotoja vesiskootterilla. Tämän vuoden ajelut eivät tutkijan mieltä ylentäneet.
 Pohjois-Karjalassa, Kesälahden Hummonselän Vakankalliolla Juvastetta kohtasi poikkeuksellinen näky: kuolleita tiirojen ja naurulokkien raatoja oli kalliolla kymmeniä. Mäntyjen katveessa oli myös selkälokkien poikasten jäännökset. On epäselvää mikä oli tappanut linnut. Kenties villiminkki, supi tai kettu?
 Juvasteen seuraamilla vesistöillä eri puolilla Suomea synkin tilanne selkälokin poikasten suhteen on tänä kesänä ollut Höytiäisellä, Pyhäselällä, Viinijärvellä ja Lietvedellä, joilta ei löytynyt yhtään selkälokin poikasta. Orivedeltä Juvaste löysi sentään 39 ja Pihlajavedeltä 30 uhanalaisen lokkilajin poikasta.
 Lue lisää:
 Puolet "maailman suomalaisimmista linnuista" on kadonnut ympäristömyrkkyjen takia – torien lokit antavat väärän käsityksen lokkien määrästä
 Merenkurkussa on nyt Lokkilive

Selkälokki on erittäin uhanalainen – niitä on jo vähemmän kuin liito-oravia


Summary: Juhla on vuoden toisiksi pyhin juhla, heti Id al-Fitrin jälkeen, jota vietetään ramadanin päättymisen kunniaksi.

Muslimien vuotuinen hajj-pyhiinvaellus Saudi-Arabiassa sijaitsevaan Mekkaan huipentuu sunnuntaina alkavaan monipäiväiseen Id al-Adhaan. Sen ajankohta määräytyy muslimien käyttämän kuukalenterin mukaan.
 Juhla alkaa aamunkoiton aikaan yhteisellä rukouksella. Yksi juhlan pääpiirteistä on eläinten teurastus.
 Yhteensä 2,5 miljoonan pyhiinvaeltajan uskottiin tekevän pyhiinvaelluksen tänä vuonna. Virallisten tilastojen mukaan noin 96 miljoonaa pyhiinvaeltajaa on osallistunut pyhiinvaellukseen viimeisten 50 vuoden aikana.
 Hajj alkoi perjantaina. Se on yksi islamin uskon peruspilareista. Jokaisen muslimin tulisi tehdä pyhiinvaellus Mekkaan vähintään kerran elämänsä aikana, jos hänen terveytensä sallii ja hänellä on mahdollisuus tehdä matka.
 Pyhiinvaelluksen yhteydessä pyhiinvaeltajat muun muassa kiertävät Mekassa Kaaban ympäri seitsemän kertaa. Kaaban ympärille on rakennettu Masjid al-Haramin moskeija. Kuutiomainen Kaaba on muslimien pyhin paikka ja islaminuskon toiminnan keskipiste, jota kohti myös rukoukset esitetään.
 Hajjin aikana pyhiinvaeltajat myös kiipeävät Ararat-vuorelle rukoilemaan. Pyhiinvaeltajien laskeutuessa vuorelta he keräävät maasta pikkukiviä seremoniallista "paholaisen kivitystä" varten. Id al-Adha alkaa tästä seremoniasta.

Muslimien suuri pyhiinvaellus huipentuu Id al-Adha -juhlaan


Syyriassa ainakin 70 taistelijaa on kuollut presidentti  Bashar al-Assadin  joukkojen ja kapinallisten välisissä taisteluissa maan luoteisosissa. Sotatarkkailija Syrian Observatory for Human Rightsin mukaan taisteluissa kuoli 32 hallituksen joukkojen edustajaa ja 38 Hayat Tahrir al-Sham -jihadistiryhmän kapinallista. Ryhmä kuuluu Syyrian entisen al-Qaidan liittolaisiin.
 Jihadistiryhmä on tammikuusta alkaen pitänyt hallussaan suurinta osaa Idlibin maakunnasta ja osia muun muassa Hamasta ja Alepposta. Alueella toimii myös useita muita aseellisia kapinallisjoukkoja.
 Hallituksen joukot ovat viime aikoina vallanneet vastustajansa hallussa olleita alueita takaisin.
 Idlibin maakunnan alue on yksi viimeisimpiä al-Assadia vastustavien joukkojen hallussaan pitämiä alueita. Lauantain yhteenotto tapahtui vain muutamia päiviä sen jälkeen, kun Syyrian hallitus hylkäsi lyhyeksi jääneen tulitauon. Se syytti kapinallisia tulitaukosopimuksen rikkomisesta.
 Yhä kiihtyvät hallituksen joukkojen hyökkäykset alueelle ovat Syrian Observatory for Human Rightsin mukaan tappaneet huhtikuusta alkaen yli 800 siviiliä. YK:n mukaan väkivaltaisuudet ovat saaneet 400 000 ihmistä jättämään kotinsa.
 Syyrian konfliktissa on kaikkiaan kuollut jo yli 370 000 ihmistä ja miljoonat ovat joutuneet pakenemaan kodeistaan. Konflikti alkoi vuonna 2011, kun hallitusta vastustavat mielenosoitukset tukahdutettiin väkivaltaisesti.

Syyriassa 70 taistelijaa kuollut hallituksen joukkojen ja kapinallisten välisessä yhteenotossa


Summary: Uhri on poliisin mukaan aiemmin pidätetyn miehen sukulainen. Poliisi katsoo surman liittyvän moskeijan ampumistapaukseen.

Norjassa moskeijassa oli lauantaina iltapäivällä ampumistapaus, jossa yksi henkilö sai lieviä vammoja. Ampuminen tapahtui al-Noor-nimisessä moskeijassa lähellä pääkaupunki Osloa.
 Poliisin mukaan vielä on epäselvää, onko moskeijassa loukkaantunut vanhempi mies saanut vammansa ampumisesta vai ampujan kiinniottoon liittyvässä nujakoinnissa. Alunperin kerrottiin, että yhtä ihmistä oli ammuttu hyökkäyksessä.
 Moskeijassa oli uutistoimisto Reutersin mukaan hyökkäyksen sattuessa vain kolme ihmistä paikalla valmistautumassa sunnuntain Id al-Adha -juhlaan, johon odotetaan tuhatta osallistujaa.
 Epäilty tekijä on poliisin hallussa, eikä mikään viittaa siihen, että tekijöitä olisi muita. Oslon poliisi kuvaili Twitterissä epäiltyä tekijää valkoiseksi nuoreksi mieheksi.
 Myöhemmin lauantai-iltana poliisi kertoi löytäneensä naisen ruumiin asunnosta Eiksmarkan kaupunginosasta Bärumin kaupungista Oslon vierestä. Norjan yleisradioyhtiö  NRK:n  mukaan naisen kuolemaa tutkitaan murhana.
 – Kuollut nainen on moskeijassa aiemmin tänään pidätetyn miehen sukulainen. Sukulaisuussuhdetta selvitetään parhaillaan, Norjan poliisi edustaja  Rune Skjold  kertoi NRK:n mukaan.
 – Katsomme tämän liittyvän aiemmin tänään moskeijassa sattuneeseen tapaukseen, poliisi kertoi uutistoimisto NTB:lle.
 – Epäilty ampuja on voinut surmata sukulaisensa ennen hyökkäystä, poliisi sanoi uutistoimisto Reutersin mukaan.
 Norjalainen  VG-lehti  puolestaan kertoi, että poliisin valmiusjoukot ja pommiryhmä olivat rynnineet sisään taloon. Naisen ruumis löytyi rynnäkön yhteydessä. Alue eristettiin iltakahdeksan jälkeen.
 Epäilty on norjalainen mies
 Reutersin mukaan moskeijassa olleet ihmiset olivat pysäyttäneet ampujan. Poliisi saapui moskeijalle puoli viideltä iltapäivällä.
 Poliisi sai jo hieman neljän jälkeen hälytyksen tapahtuneesta, mutta ei aluksi katsonut tilannetta vakavaksi. Poliisi kertoo NRK:lle väärinkäsityksen johtuneen siitä, että soittaja puhui norjaa huonosti.
 Epäilty tekijä on poliisin tiedottajan mukaan norjalainen mies, joka asuu lähistöllä. Tiedottajan mukaan epäilty on poliisin vanha tuttu, mutta hänellä ei tiettävästi ole rikollista taustaa.
 Poliisi syyttää epäiltyä murhan yrityksestä. Poliisi myös kertoi NRK:lle löytäneensä useita aseita moskeijasta.
 Norjalaisen TV2:n mukaan epäillyllä ampujalla on sama nimi kuin henkilöillä, joka kirjoitti pari tuntia ennen ampumista ylistävästi Uuden-Seelannin Christchurchin terrori-iskusta. Poliisi kertoo tietävänsä asiasta, mutta ei kerro mahdollisesta motiivista.
 Norjan turvallisuuspoliisi kertoo tarkkailevansa ja arvioivansa tilannetta, mutta päätelmiä ei voida vielä sen mukaan tehdä.
 Lue lisää:
 Moskeijassa ammuttiin Norjassa – Poliisi: Kiinni otettu ampuja nuori kantanorjalainen

Poliisi löysi moskeijan ampumisesta epäillyn kotoa surmatun naisen


Suomalaiset suosivat entistä pienempiä omakotitaloja, kertovat STT:n haastattelemat talotoimittajat. Rakennustutkimus RTS Oy:n Omakotirakentajatutkimusten mukaan muutokset ovat tapahtuneet kuitenkin pikkuhiljaa: Talokoot ovat pienentyneet kymmenessä vuodessa kymmenellä neliömetrillä.
 Noin puolet viime vuonna rakennetuista omakotitaloista oli huoneistoalaltaan 120-159 neliön taloja. 17 prosenttia taloista oli 100-119 neliöisiä, kun taas alle sadan neliön talot jäivät alle kymmeneen prosenttiin. Noin joka neljäs talo oli vähintään 160-neliöinen. Kahdeksassa prosentissa huoneistoala oli 200 neliötä tai enemmän.
 Haastatellut talotoimittajat arvioivat suosituimpien talomalliensa olevan noin 110-145 neliön kokoluokissa, mutta poikkeuksiakin löytyy: Älvsbytalo Oy:n myyntijohtaja  Petri Torvinen  kertoo, että selvästi suurin osa kaikista Älvsbytalolta ostetuista taloista jää alle sadan neliön.
 – Tänä vuonna noin joka toinen meiltä ostettu talo on ollut 62,5 neliön talomallimme, joko sellaisenaan tai hieman laajennettuna. Eniten näitä ostavat joko nuoret tai hieman iäkkäämmät pariskunnat, Torvinen toteaa.
 Jukkatalo Oy:n toimitusjohtaja  Joel Tölli  arvioi yrityksen suosituimmaksi talokooksi noin 130 neliötä, mutta myös 70-100 neliön talot ovat Töllin mukaan olleet todella suosittuja.
 Sen sijaan minitaloja, jotka lähtevät kooltaan yleensä noin 30 neliöstä, ostaa talotoimittajien mukaan vain marginaalinen osa suomalaisista. Tölli kertoo, että näitä ostetaan useimmiten kakkosasunnoksi tai pihapiiriin esimerkiksi vierasmajaksi.
 Haaveita suuresta talosta hillitsee puute rahasta
 Merkittävin muutos talojen kokoluokissa on Torvisen mukaan tapahtunut viimeisen viiden vuoden aikana, ja tärkein selittävä syy on rahoituksen saamisen hankaloituminen. Monet asiakkaat siis osoittavat ensin kiinnostusta suurempaan taloon, mutta kun he selvittävät, mitä suuressa talossa asuminen maksaisi ja kuinka suuren lainan he sitä varten tarvitsisivat, kiinnostus suurta taloa kohtaan lopahtaa usein nopeasti.
 – Moni aloittaa pienemmästä ja lähtee myöhemmin laajentamaan tai myy jossakin vaiheessa pienemmän talon pois ja rakennuttaa suuremman, Torvinen kertoo.
 Asiassa näkyy Torvisen mielestä myös arvomaailman muutos: Koko omaisuutta ei haluta sitoa vuosikymmeniksi taloon, vaan moni haluaa esimerkiksi matkustella tai panostaa muuhun elämiseen.
 Omatalo Oy:n myyntipäällikkö  Riku-Pekka Rautio  kertoo omakotitalojen makuuhuoneiden määrän pudonneen keskimäärin neljästä kolmeen. Samalla niiden koot ovat pienentyneet. Tiloissa panostetaan etenkin avaraan ja avoimeen keittiö- ja olohuonetilaan.
 Joel Töllin mukaan talojen koot lähtevät nimenomaan ostajan omasta tilantarpeesta. Jos tarvetta on vain yhdelle tai kahdelle makuuhuoneelle, tämä riittää. Oli talon koko mikä tahansa, tämän päivän trendi on mahdollisimman tehokas tilojen käyttö.
 – Vielä vuosituhannen vaihteessa tehtiin merkittävästi suurempia tiloja ja panostettiin nimenomaan väljyyteen, Tölli toteaa.
 Kastelli-talot Oy:n toimitusjohtajan  Joran Hasensonin  mukaan mitä nuoremmista asiakkaista on kyse, sitä tärkeämpiä arvoja ovat vastuullisuus ja ekologisuus. Kriteerinä on juuri oikeankokoinen talo, jossa on ekologinen lämmitysmuoto ja hengittävä rakenne.
  Tonttien ja rakentamisen hinnat nousseet – myös byrokratia voi olla este pienen talon rakentamiselle
 Tutkimusten mukaan suosituin asumismuoto Suomessa on omakotitaloalue lähellä kaupungin keskustaa. Kaupungistumisen myötä pienet omakotitalot ovatkin juuri se tekijä, joka on mahdollistanut pientaloasumisen myös kaupungeissa, kertoo Hasenson.
 Myös yhtiömuotoiset erillistalot ovat nostaneet suosiotaan - ja nimenomaan alle sadan neliön kokoluokassa.
 Tonttien ja rakentamisen kustannukset ovat nousseet merkittävästi, sanoo puolestaan Rautio. Kustannustasoa on nostettu viime vuosina esimerkiksi rakennusmääräyksiä kiristämällä ja kaavoittamalla entistä pienempiä tontteja, joissa muun muassa palotekniset asiat lisäävät rakennuskustannuksia.
 Torvinen uskoo, että pieniä taloja menisi mahdollisesti jopa enemmän kaupaksi, mikäli kaavoitukset eivät olisi osittain esteenä. Torvisen mukaan Suomessa on yhä sellaisia tontteja, joissa rakennusoikeutta saattaa olla esimerkiksi 300 neliötä, ja rakentamisvelvoite on 50 prosenttia. Tällöin tontille pitäisi tehdä vähintään 150 neliön talo. Kun asiasta on yritetty neuvotella kuntien kanssa ehdottamalla esimerkiksi tontin jakamista, ei tämä aina ole onnistunut.
 – Moni haluaisi pienehkön talon suurelle tontille esimerkiksi oman rauhan takia. Tällaiset byrokraattiset ongelmat eivät mielestäni vastaa tätä päivää - varsinkin kun lainan saaminenkin on yhä hankalampaa, Torvinen toteaa.
 Vaikka lähtökohtaisesti pienempi talo on kustannuksiltaan alhaisempi, samaan aikaan suomalaisten omat valmiudet ja halut rakentamiseen ovat vähentyneet.
 – Jos suuri talo tehtiin ennen itse, nyt sama summa rahaa käytetään pienempään ja kompaktimpaan rakennukseen, joka halutaan valmiina tai ainakin valmiimpana, Kuusamo Hirsitalot Oy:n myyntipäällikkö  Antti Hokkinen  kertoo.

Suomalaiset suosivat entistä pienempiä omakotitaloja – yleisin koko 120-159 neliötä


Summary: Pommi räjähti varhain lauantaina Benghazin kaupungissa. Kuolonuhrien lisäksi iskussa loukkaantui useita ihmisiä, joukossa myös lapsia.

Kansainväliset organisaatiot ja sopimukset

Itä-Libyassa sijaitsevassa Benghazissa tehdyssä pommi-iskussa kuoli välittömästi kaksi YK:n työntekijää, kolmas kuoli vakaviin vammoihin myöhemmin sairaalassa, kertoo uutistoimisto Reuters. Ainakin kaksi surmansa saaneista oli YK:n alaisen Libyassa toimivan UNSMIL-tukioperaation vartijoita.
 Räjähdykset tapahtuivat osatoskeskuksen ja pankin edessä.
 YK:n pääsihteeri  Antonio Guterres  tuomitsi iskun. Hän kehotti kaikkia osapuolia kunnioittamaan humanitaarista aselepoa islamilaisen Id al-Adha -juhlan aikana ja palaamaan neuvottelupöytään tavoittelemaan rauhaa.
 YK:n turvallisuusneuvoston on määrä keskustella lauantaina Libyan tilanteesta.

Kolme YK:n työntekijää kuoli autopommi-iskussa Libyassa


Summary: Suomen uudet mepit Modig ja Hakkarainen ovat ympäristövaliokunnassa. He näkevät ilmastonmuutoksen täysin eri tavoin.

Kello on seitsemän aamulla, mutta  Teuvo Hakkarainen  on ollut ylhäällä jo tunteja.
 Hän on herännyt puoli kolmelta kotonaan Viitasaarella, ajanut autollaan Jyväskylään ja lentänyt Helsinki-Vantaalle. Täältä matkaa jatkuu kohti Brysseliä ja Euroopan parlamenttia.
 Eletään heinäkuun loppupuolta. Europarlamentaarikoilla alkaa viimeinen työviikko ennen kesälomaa.
 Lähtöportti kuhisee suomalaismeppejä. Paikalla on myös useampi ministeri. He menevät EU-parlamenttiin kertomaan Suomen tavoitteista puheenjohtajakaudella.
 Hakkarainen nyökkää tervehdyksen parille tutulle. Hän vaikuttaa väsyneeltä.
 – Kahvia pitäisi saada.
 Hakkarainen sanoo, että koneeseen noustessa pitää näyttää passi, vaikka olemme EU:n sisäisellä lennolla.
 – Meiltä ne kysyvät passia, mutta turvapaikanhakijat pääsevät tänne ilman.
 Teuvo Hakkarainen yrittää pysytellä erossa alkoholista Brysselissä. – Aina kun otan, se on lööpissä. Esa Syväkuru / Yle
 Hän skannaa mobiililippunsa. Passia ei kysytä.
 Hakkarainen istahtaa Finnairin koneen etuosaan muiden poliitikkojen kanssa. Osa näyttää jo työskentelevän tietokoneellaan. Hakkarainen jutustelee  Eero Heinäluoman  kanssa. Näissä ympyröissä samat naamat tulevat nopeasti tutuiksi.
 EU:ssa työskentelee useita uusia suomalaismeppejä kaudella 2019–2024, Hakkaraisen lisäksi Silvia Modig, Ville Niinistö, Laura Huhtasaari, Eero Heinäluoma ja Mauri Pekkarinen.
 Miten heidän alkutaipaleensa sujuu? Seurasimme Hakkaraisen ja Modigin arkea Brysselissä.
 Hakkarainen ei luota ranskalaisiin: "He puhuvat paljon, mutta tekevät vähän"
 Perussuomalainen Hakkarainen pääsi läpi sekä eduskunta- että eurovaaleissa, mutta päätti lähteä edustamaan Suomea Euroopassa.
 – Ajattelin, että pitää mennä tekemään säännöksiä sinne, mistä ne meille tulevat. Suomessa niille ei tehdä mitään, kumarretaan vain, että kiitos kun annoitte taas tällaisen, Hakkarainen avaa päätöstään.
 Hakkarainen nappaa taksin Brysselin lentoasemalta suoraan parlamenttiin.
 Hän levittää matkalaukkunsa työhuoneensa lattialle. Seinän vieressä on pino pahvilaatikoita, joiden sisältö on purkamatta, koska työhuoneen sijainti saattaa vielä syksyllä muuttua.
 Ikkunalaudalla on Suomen lippu ja pieni Mannerheim-patsas.
 – Kyllä jokaisella pitää Mannerheim olla, Hakkarainen sanoo.
 Teuvo Hakkarainen sanoo, että olisi hukassa parlamentin sokkeloisilla käytävillä ilman avustajiaan. Esa Syväkuru / Yle
 Hakkaraisella on kaksi avustajaa, jotka varmistavat, että viitasaarelainen on oikeassa paikassa oikeaan aikaan ja oikeassa varustuksessa.
 Sanni Kulkki  ja  Maria Sainio  toimivat aiemmin parlamentissa perussuomalaisten  Jussi Halla-ahon  ja  Pirkko Ruohonen-Lernerin  avustajina.
 Kun Hakkarainen aika ajoin äityy sättimään EU:ta värikkäin sanankääntein, avustajat hymyilevät hieman vaivaantuneen oloisina.
 Hakkarainen kuuluu EU:ssa oikeistopopulistiseen ID-ryhmään. Hän ei ole vielä oikein tutustunut muihin meppeihin. Mielipide monien kansallisuuksien edustajista on silti muodostunut.
 – Saksalaiset ja tanskalaiset ovat ihan kuin me suomalaiset, kieli on vain eri. Se pitää, mitä luvataan. Myös hollantilaiset ovat samanlaisia, paitsi että ovat vähän ylpeitä. Sitten ovat nämä etelästä tulevat, kuten espanjalaiset ja ranskalaiset. Puhuvat paljon, mutta tekevät vähän.
 – Täällä on tärkeintä näyttää hyvältä. Tukka kunnossa ja hienot vaatteet. Puheen sisällöllä ei ole niin väliä.
 Teuvo Hakkarainen aikoo alkaa käydä kuntosalilla Brysselissä. Suomen eduskunnassa treenaaminen jäi vähemmälle. Esa Syväkuru / Yle
 Hakkarainen puhuu parlamentissa pääosin suomea. Valiokunnissa tulkit kääntävät puheet muiden jäsenmaiden kielille.
 Hakkarainen sanoo pärjäävänsä kohtalaisesti englannilla, mutta suunnitelmissa on kielikurssi. Ranskaa hän ei osaa eikä halua opetella.
 Ei niin pahaa, ettei jotain hyvääkin. Paikallista ruokaa Hakkarainen kehuu herkulliseksi. Ainoastaan Belgian “kansallisruoasta” simpukoista hän ei pidä. Ne maistuvat hänen mielestään mudalle.
 Modigilla ei ole vielä avustajia: "Kyllä tässä aika pihalla on"
 Parlamentin työntekijä näyttää pohjapiirroksesta  Silvia Modigille  tämän työhuoneen sijainnin.
 – Haluatko, että saatamme teidät perille?
 – Ei kiitos, löydän se kyllä. Niinhän tien sitten oppii.
 Parlamentin käytävät ovat sokkeloisia, mutta työhuone löytyy helposti. Modig on pärjännyt ensimmäiset viikot tietokoneella ja kännykällä, ilman avustajia.
 – Kyllä tässä aika pihalla on. Tajusin ajat sitten, että pitää uskaltaa esittää tyhmiä kysymyksiä. Onneksi meidän ryhmässä kaikki auttavat kaikkia.
 Kesäloma tulee tarpeeseen Silvia Modigille. Hän on tehnyt tänä vuonna eduskunta- ja eurovaalikampanjat normaalien töiden ohessa. Esa Syväkuru / Yle
 Modig valittiin parlamenttiin vasemmistoliiton listoilta. Brysselissä hän edustaa GUE/NGL-vasemmistoryhmää.
 Modigin mukaan EU:ssa on oma salakielensä. Kaikille asioille on omat lyhenteensä.
 – Kadun tosi paljon niitä hetkiä, kun olen valittanut Suomen eduskunnan byrokratiasta. Se ei ole mitään tähän verrattuna. Harvaa asiaa pystyy hoitamaan yhdellä luukulla.
 Modig putosi keväällä eduskunnasta, mikä oli hänelle raskas pettymys. Hän kokosi nopeasti itsensä ja rakensi menestyksekkään eurovaalikampanjan.
 Modig teki ennen poliitikon uraa pitkään pätkätöitä. Nyt edessä on viiden vuoden pesti Brysselissä. Se on iso muutos, joka ei onnistuisi ilman läheisten tukea ja mukautumista. He joutuvat mitoittamaan aikataulujaan Modigin tekemisten mukaan.
 – Se on haaste perhe-elämälle, mutta onneksi puolisoni on niin mahtava, että me varmasti onnistumme tässä. Minä pääsen viikonloppuisin Suomeen, ja hän voi tehdä etätöitä ja tulla joskus tänne. Siinä se jotenkin lutviutuu, Modig hymyilee.
 Monet suomalaisministerit ovat vierailleet kesällä Brysselissä kertomassa puheenjohtajamaa Suomen tavoitteista. Samalla on tavattu meppejä. Kuvassa vasemmalta sosiaali- ja terveysministeri Aino-Kaisa Pekonen (vas.), europarlamentaarikot Silvia Modig (GUE/NGL, vas.) ja Elsi Katainen (Renew Europe, kesk.) sekä työministeri Timo Harakka (sd.) Esa Syväkuru / Yle
 Elämä Brysselissä pyörii helposti työn ympärillä, mutta Modig uskoo, että jonkinlainen sosiaalinen elämäkin lopulta muodostuu.
 Hän ei ole vielä oikein ehtinyt tutustua kaupunkiin, mutta yksi vierailukohde on jo tiedossa.
 – Mikä Tintti-kirja se on, missä hän löytää kirpputorilta laivan ja sen sisältä pienen rullakäärön, josta tarina lähtee liikkeelle. Se kirppis on oikeasti täällä Brysselissä.
 Hakkarainen pelkää Euroopan romahdusta: "Tämä muuttuu Afrikaksi ja Lähi-idäksi"
 Teuvo Hakkarainen ei löydä EU:sta mitään hyvää sanottavaa. Suomalaisia hän pitää EU:ssa vieraskoreina muille kumartelijoina.
 – Me olemme maksajia ja nöyristelijöitä, sellainen huutolaispoika. Emme pidä puoliamme.
 Parlamentin pääaukiolla näkyy eri jäsenmaiden kielillä kirjoitettuja julisteita, joissa vaalitaan yhtenäistä Eurooppaa.
 Hakkaraista sapettaa, koska Suomen julisteen teksti on englanniksi.
 – Näin hyvin Suomi pitää omiensa puolta. Meillä on oma kulttuuri, kieli ja lippu. Niitä ei kunnioiteta täällä yhtään. Minä en orjana pokkuroi EU:ta, minä kumarran Suomelle.
 Teuvo Hakkarainen sanoo eroavansa monista muista mepeistä siinä, että että hän ei esitä roolia, vaan on oma itsensä ja puhuu suoraan. Esa Syväkuru / Yle
 Mutta miksi Hakkarainen on Brysselissä? Mitä hän täällä ajaa?
 Hakkarainen haluaa estää maaseudun tyhjenemisen. Hän haluaa Suomelle itsenäisen maatalouspolitiikan, koska “suomalaiset ovat itse maataloutensa parhaita asiantuntijoita”.
 – Täällä (Keski-Euroopassa) on pitkä kasvukausi. Ei ole routaa, pakkasta eikä pitkää talvea niin kuin meillä. Tuskin nämä ranskalaiset täällä, jotka suurimmaksi osaksi ne säännökset tekevät, ymmärtävät meidän alueesta yhtään mitään.
 Hakkaraisen mielestä Euroopalla on kohtalon hetket. Rajat pitäisi sulkea turvapaikanhakijoilta, jotka “yrittävät tulla nauttimaan meidän vauraudesta”.
 Hän uskoo, että Eurooppa romahtaa 10–15 vuodessa, jos “suunta ei muutu”.
 – Tämä muuttuu pikkuhiljaa Afrikaksi ja Lähi-idäksi. Säännöt ovat sellaiset ja touhu sellaista. Sitä ei kukaan halua. Jos Eurooppa halutaan pitää eurooppalaisena, täällä on sitten eurooppalaiset säännöt.
 Mitä tarkoitat eurooppalaisilla ja muilla säännöillä?
 Hakkarainen viittaa muslimivoittoiseen Brysselin Molenbeekin kaupunginosaan.
 – Sinne jos menisi pride-kulkue vaatimaan sukupuolineutraaliutta, niin onnistuisiko se? Minä luulen, että sieltä tulisi lähtö. Vaikka ollaan Euroopassa.
 Hakkarainen uskoo, että muslimien määrä Suomessa ohittaa kantasuomalaiset tulevaisuudessa.
 Mihin perustat tämän? Suomen väestöstä kaikkia ulkomaalaisia on muutama prosentti.
 – Esimerkiksi afganistanilaiset ja somalialaiset lisääntyvät huomattavasti suomalaisia enemmän.
 Onko muslimien määrä ongelma?
 – Ei, jos kunnioitetaan suomalaisia sääntöjä. Iranissakin sai aikoinaan liikkua ilman huivia, mutta sitten se kiellettiin.
 Naureskelua ja pään pyörittelyä Hakkaraisen ilmastopuheelle
 EU-parlamentin ympäristövaliokunnassa on alkamassa istunto. Suomen ympäristö- ja ilmastoministeri  Krista Mikkonen  (vihr.) on saapunut paikalle esittelemään puheenjohtajamaa Suomen kunnianhimoisia ilmastotavoitteita.
 “Oma koira puree”, kun Hakkarainen saa puheenvuoron.
 – Aurinko on se kohtalon kysymys, joka pitkälti määrittelee elämän maapallolla niin lyhyissä kuin pitkissä jaksoissa. Ihmisen vaikutus on edelleen vähäinen. Valitettavasti virallinen ilmastohulluuden ilmapiiri elää ja voi hyvin.
 Vihreiden ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkonen (kolmas oikealta puhujakorokkeella) kertoi parlamentin ympäristövaliokunnalle Suomen ilmastotavoitteista. Hän oikoi myös Teuvo Hakkaraisen näkemyksiä ihmisten roolista ilmastonmuutoksessa. Esa Syväkuru / Yle
 Puhe herättää valiokunnassa ihmetystä: monet naureskelevat ja pyörittelevät päätään. Jopa Hakkaraisen oman ryhmän jäsenet kääntyilevät ja kohottelevat kulmakarvojaan.
 Samassa valiokunnassa istuva Silvia Modig pitää puheenvuoron. Hän osoittaa sanansa Hakkaraiselle tuohtuneen näköisenä.
 – Tässä ei ole kyse mistään ilmastohulluudesta, vaan valitettavasta tosiasiasta, jolle löytyy tieteellistä näyttöä, Modig napauttaa.
 "Uskomatonta, että vielä löytyy ilmastonmuutoksen kieltäviä ihmisiä"
 Ilmastoasiat ovat lähimpänä Modigin sydäntä ihmisoikeuksien ohella. Hän sanoo, että aika alkaa loppua ilmastonmuutoksen ratkaisemisessa. Seuraavat viisi vuotta ovat kirjaimellisesti elintärkeitä.
 – On uskomatonta, että vielä löytyy ihmisiä, jotka kieltävät täysin ilmastonmuutoksen.
 Modigin mukaan osa ihmisistä vastustaa ilmastotalkoisiin osallistumista, koska he uskovat, että heitä syyllistetään.
 – He voivat kokea, että miksi minun pitää yhtäkkiä tehdä kaikki ratkaisut. Se näkyy lompakossa, ruokalautasella ja kesälomissa.
 Silvia Modigin mukaan EU-maat odottavat Suomelta esimerkin näyttämistä ilmastoasioissa. – Monet sanovat, että te kyllä hoidatte tämän. Esa Syväkuru / Yle
 Suomi ajaa EU:n hiilineutraaliutta vuoteen 2050 mennessä. Tästä ei ole päästy jäsenmaiden kesken yhteisymmärrykseen. Modigin mukaan sen onnistuminen olisi “tosi kova juttu”.
 Hän sanoo, että sitä ennen pitää olla välitavoitteita. Kymmenien vuosien päähän ajattelu voi tuntua kaukaiselta.
 – Hirveän paljon puhutaan prosenteista ja vuosiluvuista, mutta vähemmän käytännön keinoista.
 Ilmastonmuutosta pitää Modigin mielestä ratkoa sosiaalisesti oikeudenmukaisesti, jotta saadaan kansalaisten hyväksyntä. Tiettyjä maita, ihmisryhmiä tai tuloluokkia ei saa kurittaa epäreilusti.
 – EU:ssa on maita, joissa suurin osa energiasta tuotetaan kivihiilellä ja maita, joissa uusiutuvien käytössä ollaan pitkällä. Osalla on edessä enemmän duunia ja vaikeampia päätöksiä.
 Modigin mukaan takamatkalta lähteviä maita ja alueita voitaisiin tukea eri tavoin.
 – Kun Espanja päätti ajaa alas hiiliteollisuuttaan, siellä luotiin satojen miljoonien rahasto, josta tuettiin muutosalueita. Ihmiset voivat kouluttautua uudelleen ja yritykset saada pääomaa, jolla vaihtaa liiketoiminnan painopistettä.
 Uusi EU-parlamentti kokoontui ensimmäisen kerran heinäkuun alussa. Työt pääsevät kunnolla vauhtiin lomien jälkeen syyskuussa. Esa Syväkuru / Yle
 Iso kysymys hänestä on, miten saada yritykset mukaan ilmastotalkoisiin.
 – Jos aiemmin menin juttelemaan EK:n kanssa ilmastoasioista, ne nauroivat mulle ainakin selän takana. Nykyisin me kaikki olemme sitä mieltä, että tämä on se oikea tulevaisuuden suunta.
 Hänen mielestään kiertotalous on tulevaisuuden menestysresepti. Kiertotaloudessa materiaalit ja tuotteet pidetään käytössä mahdollisimman pitkään.
 – Yritykset, jotka lähtevät nyt kiertotalouteen mukaan, ovat tulevaisuuden suuria voittajia. Tämä on Suomessa jo laajasti ymmärretty.
 Modigin mukaan monet EU-maat näkevät Suomen ilmastoasioissa edelläkävijänä ja suunnannäyttäjänä. Odotukset ovat suuret.
 "Jos Etna purkautuu, niin muuraammeko me sen tulivuoren umpeen?"
 Brysselissä on paahtava päivä. Lämpömittari näyttää lähes 40 astetta. Kadulla kävellessä käsivarteen ilmestyy hikinoro.
 Euroopassa on nähty tänä kesänä  ennennäkemättömiä helteitä . Tutkijoiden mukaan se voi olla  uusi normaali .
 EU-kortteleiden ravintoloiden terassit täyttyvät lounasaikaan tyylikkäästi pukeutuvista ihmisistä, jotka ovat paenneet kuumuutta isojen aurinkovarjojen alle. Tarjoilijat kantavat pöytiin pieniä kylmiä oluita. Moni on taittanut puvuntakkinsa viereiselle tuolille.
 Brysselissä oli heinäkuun lopussa erittäin kuuma. Teuvo Hakkaraisen mielestä maapallon lämpeneminen ei ole ihmisten syytä.  Esa Syväkuru / Yle
 Teuvo Hakkaraisella farkkutakki on tuttuun tapaan päällä. Hän juo parlamentin edessä kahvia ja osoittaa kohti sinistä taivasta.
 – Siellä on taivaalla aurinko ja sitten on taivaan isäkin, joka säätää ilmat. Jos vaikka Etna purkautuu, niin muuraammeko me sen tulivuoren umpeen ja rupeamme puhaltelemaan kylmää ilmaa?
 Tiedemaailmassa on aika lailla yksimielisyys siitä, että ilmastonmuutos nopeutuu jatkuvasti ihmisten toimien seurauksena. Uskotko tähän?
 – Tiedemaailma on sellainen, että se elää omaa elämäänsä ja me eletään täällä maapallolla omaa elämäämme. Tiede muuttuu yllättäen. Jos seuraavaksi alkaa tulla jääkausi, niin tiede sanoo, että tämäkin on ihmisten syytä.
 Maailmassa  20 lämpimintä vuotta  on nähty viimeksi kuluneiden 22 vuoden aikana. Huolestuttaako tämä?
 – Ei. Ilmasto on muuttunut, mutta se ei ole ihmisten aikaansaamaa.
 – Kaikki laitetaan suomalaisten syyksi, mitä maapallolla tapahtuu. Väestö kasvaa kehittyvissä maissa räjähdysmäisesti. Jos ilmastonmuutos johtuu ihmisestä, niin siellähän se syy on. Me (suomalaiset) elämme ihan normaalia elämää.
 Voisiko Suomi näyttää esimerkkiä isommille saastuttajamaille, miten päästöjä pitäisi vähentää ja millaista teknologiaa käyttää?
 – Täälläkin jos menee kadulle ja sanoo, että olen Suomesta, niin kuinka moni tietää sen? Me olemme jo näyttäneet esimerkkiä muille, mutta otetaanko se huomioon? Tuskin.
 Hakkaraisen suupielet vääntyvät lyhyeen virnistykseen. Näin on päättynyt matkan aikana suuri osa hänen vastauksistaan.

Teuvo Hakkarainen toi ikkunalleen Mannerheim-patsaan, Silvia Modig kyselee tyhmiä – Seurasimme kahden parlamentaarikon ensiaskelia Brysselissä